ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2025 р. м. Київ Справа № 911/717/25

Господарський суд Київської області в складі

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Комісарчук Д-М.О.

розглянувши справу № 911/717/25

за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал, м. Київ

до Управління житлово-комунального господарства Біличі, смт Коцюбинське Бучанського району Київської області

про стягнення 1 980 536,76 грн

За участю представників:

від позивача: Герасимено І.В., витяг з ЄДР

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.02.2025 до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал (вх. № 4962/25) (далі-позивач) до Управління житлово-комунального господарства Біличі (далі-відповідач) про стягнення 1 980 536,76 грн, з яких: 1 565 164,27 грн заборгованості, 198 283,22 грн пені, 78 258,22 грн штрафу, 22 619,45 грн 3 % річних та 116 211,60 грн інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором на приймання стічних вод через приєднані мережі від 02.06.2004 № 04397/2-08 щодо повного розрахунку за наданні послуги з приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу за період з лютого по липень 2024 у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2025 відкрито провадження у справі № 911/717/25 та призначено її розгляд за привалами загального позовного провадження в підготовчому засіданні на 02.04.2024

14.03.2025 через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 3448/25), в якому відповідач частково визнав позовні вимоги, проте просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення сум пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних на 90 %. Так, відповідач зазначає про те, що прострочення з оплати водовідведення відбулось не з вини відповідача і, що стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних нарахувань не є основним боргом і, відповідно їх зменшення не несе значного негативного наслідку.

19.03.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 3739/25 від 19.03.2025), в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, зазначаючи про те, що неналежне виконання абонентами, як відповідач, зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг призводить до неможливості позивачем проводити належним чином розрахунки з постачальниками за енергоносії, необхідних для виробництва та надання послуг водопостачання та водовідведення. Також, позивач заперечував проти зменшення сум пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних

31.03.2025 через систему Електронний суд від відповідача надійшли заперечення (вх. № 4298/25) на відповідь на відзив на позовну заяву, зокрема, в яких відповідач просив суд задовольнити частково позовні вимоги та зменшити розмір заявлених до стягнення сум пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних на 90 %.

01.04.2025 через систему Електронний суд від відповідача надійшла заява (вх. № 4314/25), в якій відповідач просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 911/717/25 та призначено її до розгляду по суті на 23.04.2025.

Присутнім в судовому засідання 23.04.2025 представником позивача були підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання 23.04.2025 не з`явився, однак матеріали справи містять заяву (вх. № 4314/25 від 01.04.2025) про розгляд справи за відсутності його повноважного представника. Крім того, відповідачем до матеріалів справи додані відзив на позовну заяву (вх. № 3448/25 від 14.03.2025) та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 4298/25 від 31.03.2025).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2024 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке в свою чергу перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач, постачальник) та Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» (відповідач, абонент) було укладено Договір на приймання стічних вод через приєднані мережі № 04397/2-08 (далі-договір), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язується протягом дії цього договору надавати відповідачу абоненту послуги з приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва та відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 за № 1879, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 17.10.2011 за № 44/903 (в подальшому місцеві правила приймання), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (в подальшому Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), місцевими правилами приймання, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором (пункт 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 24.01.2014 до договору).

Відповідно до п. 1.3 договору в редакції додаткової угоди від 24.01.2014 до договору загальний обсяг наданих за цим договором послуг визначається загальною кількістю скинутих абонентом у міську каналізацію стічних вод.

Згідно з положеннями п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 24.01.2014 до договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється:

2.1.1 за показаннями засобу обліку, зареєстрованого у постачальника. У випадку наявності у абонента декількох засобів обліку, облік прийнятих стоків здійснюється з урахуванням показань всіх засобів обліку, зареєстрованих за Абонентом;

2.1.2 зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг;

2.1.6 облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою Постачальника), направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з Постачальником звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до Постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами абонента Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Підпунктом 2.2.1 п. 2.2 договору передбачено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

У платіжних документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від абонента першочергово зараховується постачальником в погашення боргу (пункт 2.2.2 договору).

Згідно з п. 2.2.4 договору в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Пункт 2.2.5 договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити платіжний документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Цей договір діє протягом всього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору позивач у період з лютого по липень 2024 року надав відповідачу послуги з приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу на загальну суму 2 129 898,90 грн., на підтвердження чого надав суду акти про зняття показань з приладів обліку, розрахунки обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання та централізованого відведення на об`єктах відповідача; довідки АТ «Комінбанк» з додатками, які підтверджують направлення до банківської установи відповідача платіжних документів, які залучені до матеріалів справи.

Заперечень відповідача щодо кількості або вартості отриманих за спірний період послуг матеріали справи не містять.

Проте, всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті наданих позивачем у спірний період послуг в повному обсязі не виконав, сплативши на користь позивача 564 734,63 грн., решта суми заборгованості у розмірі 1 565 164,27 грн. відповідачем не погашена, у зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в сумі 1 565 164,27 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю наданих послуг.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги у строк визначений договором, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 1 565 164,27 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 1 565 164,27 грн. основного боргу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 565 164,27 грн.

Крім того, враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 116 211,60 та 3% річних в сумі 22 619,45 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача за загальний період прострочення з 03.03.2024 по 30.11.2024 інфляційні нарахування складають 116 211,60 грн та 3 % річних складають 22 619,45 грн.

Суд, при дослідженні наданого позивачем розрахунок встановив, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірними, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а отже такі вимоги підлягають задоволенню.

Позивач на підставі п. 4.2 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, яка за його розрахунком з прострочених сум за загальний період прострочення з 03.03.2024 по 30.11.2024 складає 198 283,22 грн.

Також, позивач на підставі п. 4.5 договору просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 5% від суми боргу, яку відмовився сплатити, розмір якого за розрахунком позивача складає 78 258,22 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 4.5 договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, на підставі вказаних норм права, враховуючи, що здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зменшення сум 3 % річних та інфляційних нарахувань.

В обґрунтування свого клопотання Управління житлово-комунального господарства «Біличі» зазначає про те, що воно є збитковою організацією та кошти, які надходять на рахунок організації, є виключно кошти кінцевого споживача (населення) сплачені за комунальні послуги.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України більша частина населення виїхала до безпечних місць та в даний час не оплачує комунальні послуги, що не дозволяє УЖКГ «Біличі» своєчасно розрахуватися з комунальними підприємствами.

Також, на вимогу Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2022 № 812, Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» відкрито внебюджетний рахунок в органах Казначейства на який сплачуються послуги за постачання теплової енергії та автоматично розподіляються між ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» та УЖКГ «Біличі» у співвідношенні 65% та 35% відповідно.

Кошти, які направляються на розрахунковий рахунок УЖКГ «Біличі» в розмірі 35% від сплачених споживачами платежів не дозволяють своєчасно закрити навіть захищені статті, в тому числі заробітна плата працівникам, закупка солі та піску в зимовий період, паливно-мастильних матеріалів для роботи техніки та інше.

Відповідач є комунальним підприємством, об`єктом критичної інфраструктури, і платежі залежать від надходжень від населення, а наявність саме дебіторської заборгованості населення та як наслідок наявність збитків з господарської діяльності позбавило можливості відповідача розраховуватися вчасно і, що згідно фінансової звітності Відповідача збитки перевищують доходи підприємства, і як результат підприємство зазнає значних фінансових втрат у своїй господарській діяльності.

Водночас, відповідач зазначає, що пеня, штраф, 3% річних та інфляційні нарахування не є основним боргом і, відповідно зменшення їх розміру не несе значного негативного наслідку фінансовому становищу позивача.

Положення ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України передбачають зменшення саме штрафних санкцій. Відповідальність передбачена положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді обов`язку боржника сплатити 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний з особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись. На відміну від штрафних санкцій метою яких є збагачення кредитора, 3 % річні та інфляційні нарахування будучи акцесорними до основного зобов`язання у своїй природі є особливого роду збиткам, (сателітні), що не вимагають доведення та існують в силу змісту грошового зобов`язання, завданням яких є відновлення майнових прав кредитора.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 922/795/19.

При цьому статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, тоді як норми статті 625 ЦК України, які визначають відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Оскільки 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафними санкціями, а сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми за весь час прострочення із застосуванням положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що порушення відповідачем умов договору є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами.

Отже, оскільки зменшення (за клопотанням сторони) заявлених інфляційних нарахувань та 3 % річних, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така відповідальність застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів, тоді як відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів існування таких обставин, - доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру інфляційних нарахувань та 3 % річних на 90 % є необґрунтованими та неспроможними.

Щодо зменшення розміру пені та штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 26.03.2019 у справі № 913/284/18,від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Так, в обґрунтування свого клопотання Управління житлово-комунального господарства «Біличі» зазначає про те, що воно є збитковою організацією та кошти, які надходять на рахунок організації, є виключно кошти кінцевого споживача (населення) сплачені за комунальні послуги.

До того ж, відповідач зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів понесення збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем умов договору.

Дослідивши доводи відповідача та обставини справи, суд зауважує, що відповідачем в перебігу розгляду справи не обґрунтовано винятковості випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення з його сторони строків оплати послуг встановлених договором.

У даному випадку, суд виходить із того, що задоволення клопотання Управління житлово-комунального господарства «Біличі» та зменшення на 90 % суми пені та штрафу не відповідатиме критеріям розумності та справедливості по відношенню до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», що також може призвести до недотримання судом принципу пропорційності та порушення балансу інтересів сторін.

Згідно з наданими суду доказами, спірним періодом заявленим позивачем з надання послуг з централізованого водопостачання та приймання стічних вод через приєднанні мережі є: лютий-липень 2024, однак оплату таких послуг, відповідач тривалий час не здійснює, а отже приймаючи до уваги наведені обставини для зменшення розміру пені та штрафу, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені та штрафу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська область, Бучанський район, смт Коцюбинське, вул. Меблева, 11-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 1 565 164 (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн. заборгованості, 116 211 (сто шістнадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 60 коп інфляційних нарахувань, 22 619 (двадцять дві тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 45 коп 3 % річних, 198 283 (сто дев`яносто вісім тисяч двісті вісімдесят три) грн. 22 коп пені, 78 258 (сімдесят всім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 22 коп штрафу та 23 766 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 44 коп судового збору.

Видати накази.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 13.06.2025.

Суддя О.О. Христенко