ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 910/12076/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників сторін:

від позивача: Серафимов І.М. - адвокат, посвідчення № 4262;

від відповідача: Магда В.А - адвокат, посвідчення № 2532;

за апеляційною скаргою MK Merchants SA

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 (повний текст - 21.03.2025)

у справі № 910/12076/24 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс Компані"

до MK Merchants SA

про стягнення 135 688,96 дол. США

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс Компані» (далі - ТОВ «Енергоресурс Компані», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до MK Merchants SA (надалі - MK Мерчантс СА, відповідач) про стягнення заборгованості за міжнародним контрактом № 5274-С від 09.04.2024 в сумі 135 688,96 дол. США, що еквівалентно 5 593 085, 36 грн за курсом НБУ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови укладеного сторонами міжнародного контракту № 5274-С від 09.04.2024 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс Компані» до MK Merchants SA про стягнення 135 688,96 дол. США задоволено. Стягнуто з MK Merchants SA на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс Компані» основну заборгованість в сумі 126 000 дол. США 00 центів, що еквівалентно сумі 5 193 707 грн 40 коп., пеню в сумі 7 266 дол. США 97 центів, що еквівалентно сумі 299 544 грн. 19 коп., 3% річних у сумі 1 665 дол. США 99 центів, що еквівалентно сумі 68 671 грн 53 коп., інфляцію в сумі 756 дол. США 00 центів, що еквівалентно сумі 31 162 грн 24 коп. станом на дату подачі позову, та судовий збір у сумі 83 896 грн 28 коп.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, MK Merchants SA 04.04.2025 (через канцелярію суду) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24. Прийняти у справі № 910/12076/24 нове рішення, яким: закрити провадження в частині вимог ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ» до МК MERCHANTS SA про стягнення 126 000 доларів США, що еквівалентно сумі 5 193 707,40 грн, відмовити у задоволенні вимоги ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ» до МК MERCHANTS SA про стягнення інфляційних втрат у розмірі 756,00 доларів США, що еквівалентно сумі 31 162,24 грн; зменшити заявлений ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ» розмір пені на 50%. Змінити розподіл судових витрат, понесених сторонами у суді І інстанції: покласти судовий збір на ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ»; Стягнути з ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ» на користь МК MERCHANTS SA витрати на професійну правничу допомогу. Стягнути з ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС КОМПАНІ» на користь МК MERCHANTS SA судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою MK Merchants SA на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24; призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу MK Merchants SA на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24 на 20.05.2025.

25.04.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

09.05.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у даній справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає всі пояснення та доводи в межах вимог та доводів апеляційної скарги в розумінні ст. 269 ГПК України.

В судовому засіданні 20.05.2025 було оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги на 03.06.2025.

Також 28.05.2025 відповідачем було подано клопотання про долучення доказів, зокрема, докази понесених судових витрат.

В судове засідання 03.06.2025 з`явились представники обох сторін. Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про відмову в позові. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму основного боргу в розмірі 126 000,00 дол. США. Оскільки заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог МК Мерчантс СА зарахувало 126 000 дол. США збитків, понесених ним з вини ТОВ «Енергоресурс Компані» зі сплати понаднормового простою та страхування судна при митному оформленні товару, в рахунок заявленої до стягнення заборгованості на вказану суму в порядку ст. 601 ЦК України. А тому вважає, що суд першої інстанції у частині стягнення основного боргу мав закрити провадження у справі.

Окрім цього, апелянт зазначив щодо стягнення пені та матеріальних втрат, то фактично відповідач погодився з їх нарахуванням, проте, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для їх зменшення в розумінні ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України. А тому просив зменшити їх розмір, адже затримка сплати вартості товару була зумовлена неправомірними діями позивача при митному оформленні товару, що спричинило збитки відповідачу.

Також скаржник зазначив про неправомірне нарахування інфляційних втрат, оскільки в даному випадку сума основного боргу вираховувалась як еквівалент іноземної валюти. А тому інфляційна складова (як знецінення саме національної валюти) в даному випадку відсутня.

А тому з урахуванням викладеного вище апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового - про закриття провадження у справі (в частині основного боргу), а в решті - відмову в позові.

5.Позиція іншої сторони та короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що не погоджується з доводами скаржника, що рішенням суду першої інстанції невірно встановлені обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права на підставі наступного.

Так, позивач вважає, що суд першої інстанції не визнавав односторонній правочин відповідача недійсним і не виходив за межі позовних вимог. Тоді як, вимога щодо «безспірності заборгованості» при зарахуванні зустрічних вимог випливає з усталеної практики Верховного Суду (зокрема, постанова від 08.07.2021 у справі №911/618/20).

Окрім цього, позивач зазначив, що відповідач не довів факту наявності збитків та їх причинного зв`язку з діями позивача. Документи відповідача свідчать про інші причини простою судна (віднесення компанії до «ризикових» за рішенням податкових органів, яке було спростовано офіційним листом ГУ ДПС). Відповідно, відповідач не мав правових підстав для одностороннього заліку. Окрім цього, позивач зазначив щодо ефективного способу захисту, що складання відповідачем одностороннього правочину під час розгляду справи є спробою уникнути судового контролю за правомірністю зарахування. Тоді як встановлення зустрічних вимог і правомірності заліку належить до компетенції суду у межах цієї справи.

Також сторона наголосила, що відповідач порушив вимоги ст. 229 ГК України, не вказавши гривневий еквівалент збитків при здійсненні зарахування. Крім того, підстава для стягнення збитків (простій судна) не передбачена пунктами 6.4-6.6 договору, які визначають умови для застосування п. 6.7 про залік.

Щодо порушення валютного законодавства, позивач зазначив, що відповідно до Закону «Про валюту і валютні операції» та Постанови НБУ №18, розрахунки за експортними операціями мають здійснюватися виключно у грошовій формі через банківські рахунки. Зарахування зустрічних вимог за цими операціями заборонене. Практика Верховного Суду підтверджує цей підхід (постанова від 21.05.2024 у справі №140/10623/23).

Окрім цього, за доводами позивача, що відповідач не надав жодних доказів або обґрунтованих обставин для зменшення неустойки. Суд першої інстанції правомірно не застосував це положення на власний розсуд. А тому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити через її необґрунтованість.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.04.2024 між ТОВ «Енергоресурс Компані» (продавець) та MK Merchants SA (покупець) був укладений міжнародний контракт № 5274-С (далі - контракт), за умовами якого продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію: кукурудза, українського походження, насипом (п. 1.1 контракту).

Відповідно до п. 1.2 контракту поставка товару здійснюється на умовах DAP (постачання в місці призначення) - відповідно до Міжнародних умов торгівлі «Інкотермс 2020». У випадку, якщо будь-яке з положень цього договору суперечитиме відповіднім умовам Інкотермс, застосовуються умови цього договору.

Пунктом 1.3 контракту визначено, що місце поставки - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», вантажоодержувач - ТОВ "Лоджіістлі" (Україна, 65000, Одеська обл., м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 24, корпус Б, оф. 709, , код вантажоотримувача 9892), станції призначення - Чорноморськ-порт (Одеська обл, код 402000) та/або місце поставки - ТОВ «УНСК» (місто Одеса, Митна Площа, 1), вантажоодержувач - ТОВ «Євротермінал» (код отримувача 7625, адреса: Україна 65006, м. Одеса, вул. Хаджибейська, буд. 4, ), станція призначення - ст. Одеса-Пересип (Одес.зал, код станції призначення 400803).

У пунктах 1.4 - 1.6 контракту сторони погодили, що строк поставки - до 30.04.2024 року включно; кількість товару, що підлягає поставці - 3000 метричних тон +/- 5.0% (п`ять відсотків) за вибором покупця; ціна товару за одну метричну тонну у заліковій вазі - 159,00 доларів США.

Поставка здійснюється шляхом надання товару в розпорядження покупця на території місця поставки на транспортних засобах, готових до розвантаження. Право власності на товар та ризики пошкодження/загибелі товару переходить від продавця до покупця з моменту приймання товару покупцем у місці поставки, що підтверджується актом приймання-передачі товару, оформленого на підставі «реєстру вивантаження товару» у місці поставки (п. 3.1 контракту).

Згідно з п. 5.1 контракту оплата за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів в доларах США на банківський рахунок продавця. Валютою платежу може бути Євро. У разі здійснення платежу у Євро, конвертація крос-курсу Євро в долар США застосовується за курсом Європейського центрального банку на дату платежу. Датою оплати товару є дата списання коштів з банківського рахунку покупця (п. 5.2 контракту).

Відповідно до п. 5.3 оплата за поставлений товар здійснюється покупцем у наступному порядку: перерахування 90 % вартості поставленого товару - протягом 5 банківських днів з моменту фактичного отримання товару у місці поставки та після отримання покупцем: акту приймання-передачі оформленого на підставі реєстру вивантаженого товару з переліком транспортних одиниць, ваги брутто і нетто; інвойсу; копії посвідчення якості на товар (форма № 42) - при поставці залізничним транспортом; копії протоколів на вміст ГМО і показники безпеки - при поставці залізничним транспортом; копії карантинних та ветеринарних сертифікатів - при поставці залізничним транспортом (за вимогою покупця); копії довідки виробника (на вимогу покупця); підтвердження від брокера в місці поставки (про наявність документів, необхідних для здійснення експорту); перерахування 10% вартості поставленого товару здійснюється протягом 5 банківських днів після отримання покупцем оформленої вантажної митної декларації (ВМД).

Пунктом 6.7 контракту передбачено, що штрафні санкції, збитки, витрати підлягають оплаті продавцем протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги покупця, або покупець вправі здійснити зарахування зустрічних грошових зобов`язань в односторонньому порядку, шляхом зменшення належної до сплати суми (боргу) на користь продавця на суму штрафних санкцій, збитків, витрат, вказаних у вимозі покупця.

Відповідно до п. 7.1 контракту договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що випливають з цього договору.

Додатковими угодами № 2 від 30.04.2024 та № 3 від 10.05.2024 до контракту сторони продовжили строк поставки до 10.05.2024 включно, а потім - до 14.06.2024 включно.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу товар у загальній кількості 2 710,38 т на суму 430 291,90 дол. США, що підтверджується наступними наявними в матеріалах справи актами приймання-передач: № 05-24/09-1 від 09.05.2024 на суму 300 498,26 дол. США, № 05-24/09-2 від 09.05.2024 на суму 52 145,74 дол. США, № 12-06/24-1 від 12.06.2024 на суму 77 647,90 дол. США.

Позивачем також було виставлено відповідачу рахунки (інвойси): № 2-1 від 09.05.2024 на суму 300 498,27 дол. США, № 2-2 від 09.05.2024 на суму 52 145,74 дол. США та № 3 від 12.06.2024 на суму 77 647,90 грн.

Крім того, на виконання умов контракту, позивачем були оформлені періодичні митні декларації: № 24UA63U2 від 07.05.2024 на загальну кількість 2 221,81 тон та № 24UA70U6 на 488,57 тон від 05.06.2024.

Зокрема, 07.05.2024 позивачем на електронну адресу відповідача була надіслана періодична митна декларація № 24UA63U2 від 07.05.2024 на загальну кількість 2 221,81 тон, а протягом 21-24 травня 2024 були надіслані такі акти приймання-передачі: № 05-24/09-1 від 09.05.2024 на суму 300 498,26 дол США, № 05-24/09-2 від 09.05.2024 на суму 52 145,74 дол. США та інвойс № 2-1 від 09.05.202 на суму 300 498,27 доларів США та інвойс № 2-2 на суму 52 145,75 дол. США.

Отже до 31.05.2024 відповідач повинен був здійснити сплату 90% вартості товарів за інвойсом № 2-1 від 09.05.2024 в сумі 270 448,44 доларів США та інвойсом № 2-2 від 09.05.2024 в сумі 46 931,17 доларів США.

Також 05.06.2024 на адресу відповідача була надіслана періодична митна декларація № 24UA70U6 від 05.06.2024, а 12.06.2024 - надіслані такі документи: інвойс № 3 від 12.06.2024 та акт приймання-передачі № 12-06/24-1 від 12.06.2024 на загальну суму 77 647,90 доларів США.

Отже до 19.06.2024 відповідач повинен був здійснити сплату 90% вартості товарів за інвойсом № 3 від 12.06.2024 в сумі 69 883,11 дол. США.

Разом з тим встановлено, що відповідач 90% вартості товару за інвойсом № 2-1 від 09.05.2024 сплатив частково та повністю розрахувався за інвойсом № 2-2 09.05.2024 і № 3 від 12.06.2024 в розмірі 90% вартості товару, що підтверджується платіжною інструкцією № 336168 від 24.06.2024 на суму 261 262,72 дол. США.

Також 14.06.2024 позивачем на адресу відповідача була направлена оформлена митна декларація № 24UA73U6 від 14.06.2024 на загальну кількість вантажу 2 221,81 т вартістю 352 644,02 доларів США. Отже до 21.06.2024 відповідач повинен був здійснити оплату 10% вартості товарів за інвойсом № 2-1 від 09.05.2024 в сумі 30 049,83 доларів США та за інвойсом № 2-2 від 09.05.2024 в сумі 5 214,58 доларів США.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що зі свого боку відповідач повністю сплатив 10% вартості товарів за інвойсом № 2-1 від 09.05.2024 та № 2-2 від 09.05.2024 на загальну суму 35 264,40 дол. США, що підтверджується платіжною інструкцією № 273560 від 17.07.2024 на суму 35 264,40 дол. США.

Також 09.07.2024 позивачем на адресу відповідача була надіслана оформлена митна декларація № 24UA86U6 від 09.07.2024 на загальну кількість вантажу 199,51 т вартістю 31 722,09 доларів США, а 31.07.2024 митним брокером на адресу відповідача була надіслана остання оформлена митна декларація № 24UA84U4 від 31.07.2024 на загальну кількість вантажу 283,66 т. вартістю 45 069,80 доларів США.

Отже до 07.08.2024 відповідач повинен був здійснити оплату 10% вартості товарів за інвойсом № 3 від 12.06.2024 у сумі 7 764,79 доларів США.

Відповідач повністю сплатив 10% вартості товарів за інвойсом № 3 від 12.09.2024 на суму 7 764,79 дол. США, що підтверджується платіжною інструкцією № 663471 від 12.09.2024 на суму 7 764,79 дол. США.

Таким чином встановлено, що позивачем був поставлений товар на загальну суму 430 291,92 дол. США, однак, відповідачем сплачено товар на суму 304 291,91 дол. США, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість з оплати товару на суму 126 000,00 дол. США (430 291,92 - 304 291,91), з якою фактично погодився і сам відповідач.

Зазначені обставини не заперечувались та не були спростовані сторонами під час апеляційного перегляду.

Водночас, апелянт вважає, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 126 000,00 дол. США підлягало закриттю. Відхиляючи доводи скаржника в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Аналіз положень статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

При цьому, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України та статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами, що вже є усталеною судовою практикою та підтверджується численними постановами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема від 11 жовтня 2018 року у справі № 910/23246/17, від 05 листопада 2019 року у справі № 914/2326/18, постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 910/11116/19.

Отже, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається. Аналогічні висновки є усталеними та викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема від 11 жовтня 2018 року у справі № 910/23246/17, від 05 листопада 2019 року у справі № 914/2326/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/12968/17.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначає про те, що висновки Верховного Суду щодо такої умови для проведення зарахування в порядку статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України, як безспірність вимог, що зараховуються, сформовані, викладені (уточнені) у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 910/11116/19.

Згідно з цими висновками Верховного Суду (пункти 47 - 51 зазначеної постанови) безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, судом першої інстанції правомірно зазначено, що 31.10.2024 MK Merchants SA направило на електронну адресу ТОВ «Енергоресурс Компані» повідомлення № 3110-ЕК від 31.10.2024 про здійснення зарахування в односторонньому порядку зустрічних грошових вимог у вигляді збитків на суму 126 000,00 доларів США, нарахованих позивачу, в рахунок погашення своєї заборгованості перед позивачем за поставлений товар в сумі 126 000,00 дол. США.

За таких обставин, відповідач помилково вважає, що заборгованість в сумі 126 000,00 дол. США за вказаним контрактом MK Merchants SA погашена зарахуванням зустрічних однорідних вимог шляхом вчинення одностороннього правочину.

Разом з цим, з направленого позивачу повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач нарахував ТОВ «Енергоресурс Компані» збитки на суму 126 000,00 дол. США внаслідок неналежного виконання останнім митних формальностей, необхідних для експорту товару, які позивач вирішив зарахувати в рахунок погашення наявної у нього заборгованості за контрактом.

Водночас, судом встановлено, що ТОВ «Енергоресурс Компані» порушення зобов`язання з митного оформлення документів під час поставки товару та обов`язку сплатити збитки за таке порушення не визнало, а в судовому засіданні представник позивача стверджував, що простій судна стався з вини митних органів, які діяли не в межах наданих їм повноважень.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку для встановлення наявності/відсутності підстав для стягнення збитків на суму 126 000,00 дол. США внаслідок неналежного виконання позивачем митних формальностей, необхідних для експорту товару - необхідним є встановлення всіх елементів господарського порушення про яке зазначає відповідач (та в результаті якого відповідачу було заподіяно збитки). Тоді як в межах даної справи вирішення такого питання не входить до предмету доведення. Більше того, судом першої інстанції також правомірно встановлено, що спір щодо порушення ТОВ «Енергоресурс Компані» своїх зобов`язань зі своєчасної поставки товару за договором від 09.04.2024 № 5274-С, внаслідок якого MK Merchants SA понесло збитки, був предметом розгляду справи № 910/14535/24.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14535/24 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс компані» на користь MK MERCHANTS SA пеню в сумі 4 876 доларів США 39 центів, що еквівалентно 201 860,11 грн, штраф в сумі 19 067 доларів США 92 центів, що еквівалентно 789 324,18 грн, витрати на правову допомогу в сумі 67 455,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 14 867,76 грн. Разом з цим, постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі №910/14535/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14535/24 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14535/24 - змінено. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14535/24 викладено у такій редакції: « 1. Позовні вимоги задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс компані» (02105, місто Київ, проспект Миру, будинок 15-А, офіс 311, ідентифікаційний код: 42710710) на користь MK MERCHANTS SA (Швейцарія, 1204, м. Женева, вул. Рю дю Марше, буд. 28, ідентифікаційний код (Швейцарія): СНЕ-488.111.586) пеню в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) дол. США 64 центи, що еквівалентно 20 186 (двадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн 01 коп., штраф у сумі 1 906 (одна тисяча дев`ятсот шість) дол. США 79 центів, що еквівалентно 78 932 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 42 коп., витрати на правову допомогу в сумі 17 988 (сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 14 867 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 76 коп. 3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити».

Таким чином, за результатами розгляду справи № 910/14535/24 фактично було лише частково задоволено позовні вимоги, що в свою чергу, спростовує доводи скаржника про безспірність вимог, які скаржник вважав зарахованими. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість в частині відмови у здійсненні зарахування.

Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 7 266,97 дол. США, що еквівалентно 299 544,19 грн станом на дату подачі позову, нараховану за порушення зобов`язання та 3% річних у розмірі 1 662,99 доларів США.

Так, відповідно до п. 6.3 контракту у випадку прострочення оплати за поставлений товар та/або партію товару (за винятком випадків, коли затримка оплати викликана неналежним виконанням зобов`язань продавцем) покупець сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару та/або партії товару за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань по оплаті товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки та нарахованих 3% річних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що він арифметично вірний, а тому суд правильно стягнув пеню у сумі 7 266,97 дол. США, що еквівалентно 299 544,19 грн та 3% річних у сумі 1 665 дол. США 99 центів, що еквівалентно сумі 68 671 грн 53 коп.

Водночас, щодо доводів скаржника про неправомірне відхилення клопотання відповідача про зменшення пені на 50% від заявленої у позові суми, посилаючись на порушення позивачем своїх зобов`язань з поставки товару, які завдали збитків відповідачу, суд вважає їх безпідставними.

В цій частині, відхиляючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованої пені згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховує положення вказаної статті, однак з урахуванням також наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Водночас, апелянтом належним чином не обґрунтовано та не надано належних доказів в підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені. В цій частині суд апеляційної інстанції також враховує доводи іншої сторони, що позивач також функціонує в умовах воєнного стану, а тому з урахуванням принципу рівності сторін, відмовивши у задоволенні клопотання про зменшення, суд фактично дотримався балансу інтересів. Тоді як виключного випадку для зменшення нарахованої пені в даній справі встановлено не було. Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що порівняно із сумою основного боргу (126 000,00 доларів США), нарахована пеня у розмірі 7 266,97 доларів США - не є надмірно великою порівняно із сумою основного боргу. Тому в цій частині апеляційна скарга є безпідставною в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України.

Разом з цим, щодо доводів скаржника про неправомірне нарахування інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 у справі № 296/10217/15-ц та послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема, в постановах від 12.09.2023 у справі № 910/9894/22, від 27.03.2024 у справі № 920/89/23, від 24.04.2025 у справі № 24.04.2025).

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що позовні вимоги позивачем заявлено у іноземній валюті (з визначенням еквіваленту на момент звернення з позовом), стягнення інфляційних втрат (тобто втрати від знецінення національної валюти) є неправомірним та помилковим. Доводи скаржника в цій частині є обґрунтованими та такими, що приймаються судом апеляційної інстанції.

А тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляції в сумі 756 дол. США 00 центів, що еквівалентно сумі 31 162 грн 24 коп. станом на дату подачі позову - слід скасувати, відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (ст. 625 ЦК України). Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню.

Таким чином, на підставі ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення інфляції в сумі 756 дол. США 00 центів, що еквівалентно сумі 31 162 грн 24 коп. станом на дату подачі позову, відмовивши в задоволенні позову в цій частині з новим розподілом судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 129 ГПК України.

Так, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції (пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 5 593 085,36 грн із заявлених 5 561 923,12 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 83 428,85 грн; тоді як з позивача на користь відповідача за апеляційний перегляд рішення - в розмірі 704,73 грн судового збору.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275-277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу MK Merchants SA на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24 - скасувати в частині задоволення позову про стягнення інфляції в сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість) дол. США 00 центів, що еквівалентно сумі 31 162 (тридцять одна тисяча сто шістдесят дві) грн 24 коп. станом на дату подачі позову, відмовивши в задоволенні позову в цій частині з новим розподілом судових витрат.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 у справі № 910/12076/24 - залишити без змін, а апеляційну скаргу в решті - без задоволення.

3. Здійснити розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з MK Merchants SA (Швейцарія, 1204, м. Женева, вул. Рю дю Марше, буд. 28, ідентифікаційний код СНЕ-488.111.586) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс Компані» (02105, м. Київ, просп. Миру, буд. 15-А, офіс 311, ідентифікаційний код 42710710) 83 428,85 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс Компані» (02105, м. Київ, просп. Миру, буд. 15-А, офіс 311, ідентифікаційний код 42710710) на користь MK Merchants SA (Швейцарія, 1204, м. Женева, вул. Рю дю Марше, буд. 28, ідентифікаційний код СНЕ-488.111.586) 704 (сімсот чотири) грн. 73 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказів доручити суду першої інстанції.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.06.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім