РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2025Справа № 910/1560/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Державної установи "Чернігівський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем"

про стягнення 1 195 499,95 грн.

Представники сторін: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа "Чернігівський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерфенц систем" з вимогою про стягнення 1 195 499,95 грн. за договорами про закупівлю №№ 2841 від 28.11.2024, 19 від 19.12.2024.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.03.2025 відповідач подав заяву про заперечення щодо здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив справу розглянути за правилами загального позовного провадження з проведенням судового засідання з метою реалізації процесуальних прав та з`ясування усіх обставин справи.

06.03.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що умовами договору не передбачено попередню оплату, таким чином позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав. Також вказав, що позивачем не подано доказів неможливості отримання товару, тому позивачем не доведено факту відмови у видачі оплаченого товару.

Ухвалою суду від 10.03.2025 справу № 910/1560/25 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

17.03.2025 позивачем подано суду відповідь на відзив, в якій він заперечував проти викладених відповідачем у відзиві обставинах.

У судовому засіданні 06.05.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

02.06.2025 позивач подав суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

що між позивачем (покупцем) та відповідачем (продавцем) укладено Договори про закупівлю №№ 281 від 28.11.2024, 19 від 19.12.2024, відповідно до умов яких продавець зобов`язався передати покупцю бензин А-95 в скретч-картках для роботи генераторів та дизельне паливо в скретч-картках для роботи генераторів (ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.3. Договорів обсяг поставки товару за договором № 281: бензин А-95 у кількості 4000 літрів та дизельне паливо у кількості 8030 літрів, за договором № 19: бензин А-95 у кількості 8000 літрів та дизельне паливо у кількості 2000 літрів протягом 2024 року за скретч-картками (обліковими картками-талонами).

Відповідно до п. 1.5 Договорів скретч-картка (облікова картка-талон) на відпуск товару не є засобом розрахунку, а видається як свідчення зобов`язання видати покупцю певну кількість товару певної марки.

Згідно з п. 3.1 Договорів ціна договору № 281 становить 647 911,20 грн, а договору № 19 становить 553 920 грн.

Розділами 4 договорів визначено строки та умови поставки. Зокрема, строк поставки (передачі) Товару - до 31.12.2024 року. Місце поставки (передачі) Товару: Україна, на стаціонарних автозаправних станціях - АЗС) Продавця (на вибір Покупця) цілодобово, включаючи суботу, неділю та святкові урахуванням п. 4.3. Договору. Продавець відпускає Товар на всю кількість пред`явлених скретч-карт (облікова картка-талон). Термін дії скретч-карт (облікова картка-талон) на отримання товару - необмежений.

Відповідно до п. 6.1 договорів покупець здійснює оплату товару протягом 15 банківських днів з моменту пред`явлення продавцем рахунка-фактури та видаткової накладної на товар.

На виконання зобов`язань за спірними договорами позивач здійснив попередню оплату за товар у розмірі 1 201 831,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №№ 2642, 2643 від 05.12.2024, 2844 від 23.12.2024.

Відповідач передав позивачу згідно накладної №2160 від 02.12.2024 до договору № 281 від 28.11.2024 Бензин А-95 в скретч-картках 4000 л на суму 222000,00 грн. та дизельне паливо в скретч-картках 8030 л на суму 425911,20 грн., також згідно накладної №2349 від 19.12.2024 до договору № 19 від 19.12.2024 Бензин А-95 в скретч-картках А-95 8000 л на суму 447840,00 грн. та дизельне паливо в скретч-картках 2000 л на суму 106080,00 грн.

Згідно пояснень позивача, які не спростовані відповідачем, довідкою позивача від 06.02.2025 №12- 5/54, фіскальними чеками на придбання пального стверджується факт використання позивачем пального за скретч-картками , зокрема, Бензин А-95 в скретч-картках 170 л на суму 9435,00 грн., Бензин А-95 в скретч-картках 570 л на суму 31908,60 грн., загалом на суму 41 343,60 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач починаючи з 23.12.2024 не виконує свої зобов`язання за договорами щодо заправки автомобілів позивача пальним, отримані кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 1 160 487,60 грн. попередньої оплати та 35 012,35 грн. пені.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина 1 статті 662 ЦК України).

За положеннями статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до норм частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як випливає із змісту спірних договорів право власності на товар до позивача переходить в день передачі талонів, однак до моменту його фактичного отримання на АЗС він перебуває на зберіганні у відповідача.

За змістом частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до статті 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (частина 1 статті 949 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи наявні копії невикористаних скретч-карток (облікових карток-талонів) на загальну суму 1 160 487,60 грн.

Водночас, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов договорів та передачу позивачу товару зі зберігання на вказану суму або повернення позивачу відповідної суми грошових коштів.

Посилання відповідача на не подання позивачем доказів неможливості отримання товару, спростовуються вищевстановленими обставинами, а також актами про невідпуск пального та подорожними листами з 28.11.2024 по 31.01.2025.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача в розмірі 1 160 487,60 грн. підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення вказаної суми коштів, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.

З приводу посилання відповідача про те, що умовами договору не передбачено попередню оплату, таким чином позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення саме суд, а не позивач вирішує яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

У пункті 7.43 постанови від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Враховуючи викладене доводи відповідача з цього приводу необгруновані.

За порушення виконання договірних зобов`язань позивачем нараховано до стягнення з відповідача 35 012,35 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 9.2 спірних договорів визначено, що у разі порушення зобов`язань за Договором Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 10% (десяти відсотків) від ціни Договору за кожен день порушення виконання зобов`язань.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 35 012,35 грн. пені суд задовольняються вказані вимоги, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 14-Г, код 45067285) на користь Державної установи "Чернігівський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" (14000, м. Чернігів, вул. Любецька, 11-А, код 38509742) 1 160 487 (один мільйон сто шістдесят тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 60 коп. боргу, 35 012 (тридцять п`ять тисяч дванадцять) грн. 35 коп. пені, 17 932 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн. 50 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 11.06.2025.

Суддя О.М.Ярмак