ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5241/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленін О.Ю., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025, суддя суду першої інстанції Сулімовська М.Б., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 03.03.2025

по справі №916/5241/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"

до відповідача: Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області

про стягнення 11 922,24 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про стягнення 11 922,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.01.2021.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» 10 923,24 грн заборгованості за поставлену електричну енергію, 225,63 грн 3% річних, 773,37 грн збитків від інфляції, 2 422,40 грн судового збору.

Приймаючи рішення в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції вихорив з того, що відповідач в порушення умов договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.01.2021 не оплатив поставлену електричну енергію вартістю 10 923,24 грн.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що враховуючи прострочення зобов`язання з оплати вартості поставленої електричної енергії, позивач обґрунтовано нарахував відсотки річних та збитки від інфляції.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24.

Апелянт вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки управління вважає, що ним виконано свої зобов`язання, які передбачені договором та додатковою угодою, оскільки сплачено 33 643,05 грн. заборгованості на підставі акту та рахунку позивача.

Відповідач наголошує, що нарахована позивачем сума до сплати за спожиту електричну енергію перевищує загальну суму, визначену умовами додаткової угоди №8, на 10 923,24 грн, що суперечить встановленим вимогам укладеного договору та додаткової угоди, та не дає можливості управлінню сплатити повну суму заборгованості.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 у справі №916/5241/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області в повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24.

Позивач вказує, що загальний обсяг спожитої Відповідачем в січні-лютому 2022 року електричної енергії складає 11 199 кВт.год, що підтверджується довідками АТ «ДТЕК Одеські електромережі».

Позивач зазначає, що зазначені в Договорі обсяги споживання Відповідачем електричної енергії є «очікуваними», та можуть бути остаточно визначеними лише у встановленому порядку оператором системи розподілу АТ «ДТЕК Одеські електромережі».

Позивач вказує, що у разі перевищення обсягів споживання та незгоди з умовами договору, відповідач міг припинити споживання електричної енергії. Однак, після споживання всього очікуваного обсягу електричної енергії, Відповідач продовжив подальше споживання, що зумовило збільшення заборгованості перед ТОВ «ООЕК».

Позивач також зазначає, що відповідач у апеляційній скарзі не заперечує споживання у січні-лютому 2022 року визначеного АТ «ДТЕК Одеські електромережі» обсягу електричної енергії, але не зазначає, на підставі якого саме договору відбувалось таке споживання, та тільки заперечує свою заборгованість за Договором № 1 від 19.01.2021.

Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/5241/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., судді Аленін О.Ю., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/5241/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/5241/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського надійшли матеріали справи №916/5241/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 залишено без руху; встановлено Головному управлінню Держпродспоживслужби в Одеській області строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 2 906,88 грн протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 2 906,88 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24; розгляд апеляційної скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 07.05.2025.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 14.04.2025, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/5241/24, була отримана в електронному кабінеті позивачем 15.04.2025, відповідачем 15.04.2025, що підтверджується довідками секретаря судового засідання.

Тобто учасники справи вважається повідомленим належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

19.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №1, який є публічним договором приєднання, встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу у терміни та на умовах, визначених договором, електричну енергію, код ДК 021:2015 - 09310000-5 - "Електрична енергія", в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику за використану електричну енергію у розмірі, строки, порядку та на умовах, передбачених договором.

За умовами п. 2.2. договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Пунктом 2.3 договору визначено, що постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 31.12.2021 включно. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 66000 кВт*год. (додаток 3 до договору). Очікуваний обсяг постачання електричної енергії може бути змінений залежно від реального фінансування видатків споживача та в інших випадках за згодою сторін у порядку, визначеному цим договором та додатками до нього.

Згідно з п. 3.1. договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

За умовами п. 5.1. договору, загальна ціна договору становить 168215,26 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.2. договору, вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії розраховується відповідно до додатку 2 до договору та складає: 2,548716 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання договору. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги оплачуються споживачем самостійно.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що ціна за одиницю товару, вказана в п.5.2. договору, може змінюватися протягом дії договору з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміну ціни за одиницю товару сторони оформлюють шляхом підписання додаткової угоди до договору, яка набуває чинності з дати її підписання, якщо інше не передбачено додатковою угодою, та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.8. договору, місячна вартість електричної енергії визначається як добуток ціни, що визначено у п.5.2. договору, на кількість електричної енергії, реалізованої у відповідному місяці. Загальна вартість електричної енергії за договором визначається як сума місячних вартостей електричної енергії.

Пунктом 5.9. договору встановлено, що відповідно до п. 5.9. договору, моментом оплати вважається день надходження грошових коштів на рахунок постачальника. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником в Актах прийому-передачі електричної енергії за договором, у тому числі у разі її зміни.

Пунктом 5.10. договору передбачено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює на підставі частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично використану електричну енергію, на підставі належним чином оформленого акта за розрахунковий період, отриманого не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 5.11. договору, оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, шо підлягає сплаті за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Пунктом 5.12. договору встановлено, що оплата акту постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в Акті, який не може бути меншим 7 робочих днів з моменту отримання його споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

За умовами п. 9.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та законодавством України.

Згідно з п. 13.1. договору, цей договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано між сторонам без будь-яких зауважень, підписи скріплено печатками.

Додатком 1 до договору передбачена заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Додатком № 2 до договору сторонами погоджено комерційну пропозицію ПВЦ - Індивідуальна комерційна пропозиція, в якій визначено, зокрема, формулу визначення ціни за електричну енергію, що поставляється за договором, порядок оплати, наслідки невиконання умов договору, строк його дії тощо.

Так, п. 2.1., 2.2., 2.3, 2.4. комерційної пропозиції визначено, що оплата за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється один раз за фактичними показниками засобів обліку та даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "ООЕК", вказаний у рахунку на оплату, за фактично спожитий клієнтом обсяг електричної енергії. У разі наявності у споживача заборгованості та при відсутності у платіжному документі реквізитів призначення платежу, посилань на період, за який здійснюється платіж, всі кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, зараховуються постачальником на погашення існуючої заборгованості із найдавнішим терміном її виникнення. Розрахунковим вважається період з (згідно додатку 4) розрахункового місяця до такого ж числа наступного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

Відповідно до п.3 комерційної пропозиції, обсяги спожитої споживачем та розподіленої електричної енергії визначаються оператором системи.

Згідно з п. 4 комерційної пропозиції, по закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 7 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".

Пунктом 6 комерційної пропозиції визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів за договором у строки, визначені даним додатком, постачальник проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,5 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діяла в період, за яким здійснюється нарахування за кожен день прострочення. Згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Пеня, 3% річних, інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника, який вказується в рахунках.

Пунктом 12 комерційної пропозиції передбачено термін дії комерційної пропозиції - з дати укладання договору до 31.12.2021.

Згідно з п.13 комерційної пропозиції, договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31.12.2021, а частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, виключаючи нарахування пені та штрафних санкцій) договір діє до повного їх виконання.

Додатком №3 до договору передбачені обсяги постачання електричної енергії споживачу.

Додатком № 4 до договору визначений порядок розрахунків.

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області було укладено додаткову угоду № 6 до договору.

Додатковою угодою сторони домовились продовжити дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, а саме, до 31 березня 2022 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

На підставі цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди:

- викласти п. 2.3. договору у наступній редакції: "2.3. Постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 31.03.2022";

- внести зміни до п. 12 комерційної пропозиції, виклавши його у наступній редакції: "з дати укладання договору по 31.12.2021" на "з дати укладання договору до 31.03.2022";

- викласти п. 13 комерційної пропозиції у новій редакції: "13. Термін дії договору про закупівлю електричної енергії у постачальника: Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31.03.2022, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання";

- викласти п. 13.1. договору у наступній редакції: "13.1. Договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 31.03.2022 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором."

Додаткова угода № 6 підписана між сторонами без будь-яких зауважень.

15.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області було укладено додаткову угоду № 7 до договору, в якій сторони погодили викласти абз. 1 п. 1 додатку 2 у новій редакції (що стосується ціни на електричну енергію).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області зазначено, що 15.02.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №8, в якій, окрім іншого, сторони дійшли згоди:

- викласти абзац другий пункту 2.3 договору в наступній редакції: "2.3.Постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 28.02.2022. Очікуваний обсяг постачання за договором становить 66145 кВт.год., у тому числі на 2022 рік в обсязі 8454 кВт.год.";

- викласти пункт 5.1. договору в наступній редакції: "5.1. Загальна ціна договору становить 201858,31 грн. з ПДВ";

- викласти пункт 13.1 договору в наступній редакції: "13.1. Договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 28.02.2022 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором";

- викласти абзац 1 п. 13 комерційної пропозиції до договору в наступній редакції: "13. Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 28.02.2022 року, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання";

- викласти п.12 комерційної пропозиції у наступній редакції: "з дати укладання, договору по 31.03.2022 року" на "з дати укладання договору до 28.02.2022 року";

- викласти п.12 комерційної пропозиції у наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 28.02.2022, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання".

В матеріалах справи наявний примірник додаткової угоди №8, підписаний лише відповідачем, проте факт укладання цієї додаткової угоди позивачем у відповіді на відзив підтверджено.

21.02.2022 позивачем було виставлено відповідачу рахунок за фактично спожиту електричну енергію за період січень 2022 року-лютий 2022 року на загальну суму 33643,05 грн. з ПДВ, які відповідачем були повністю сплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №85 від 21.02.2022.

Також, в матеріалах справи наявний акт прийняття-передавання товарної продукції на суму 33643,05 грн.

В подальшому, 07.03.2022 позивач направив на адресу відповідача рахунок №02/2989Z за лютий 2022 року, в якому була зазначена заборгованість на суму 10 923,24 грн, з урахуванням оплати 33 643,05 грн.

АТ "ДТЕК Одеські електромережі", який є оператором системи розподілу, надано позивачу інформацію, що за період 2022 року-лютий 2022 року відповідачем спожито:

1) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z805 січень 2022 року - 800кВт*год, лютий 2022 року - 1313 кВт*год,

2) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z896 січень 2022 року - 2348 кВт*год, лютий 2022 року - 1480 кВт*год,

3) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z239 січень 2022 року - 3342кВт*год, лютий 2022 року - 1916 кВт*год.

Відповідачем заборгованість на користь позивача у розмірі 10923,24 грн. не сплачена, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.1.1 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії", розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

За умовами п.1.2.6. ПРРЕЕ, оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції).

Згідно з п. 10 ПРРЕЕ, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, а саме пп. 29 п. 2.2., встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно з п.1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №312 (далі ПРРЕЕ), укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Пунктами 3.1.7., 3.1.8. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

За умовами п.4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Згідно з п.4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до п. 4.14 ПРРЕЕ (станом на день укладення договору), платіжний документ формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору. Датою отримання платіжного документа вважається: 1) дата вручення, що підтверджується підписом одержувача (споживача або його уповноваженої особи); 2) дата його отримання від кур`єра; 3) відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції; 4) дата його відкриття споживачем на персональній сторінці (особовому кабінеті) споживача на офіційному вебсайті електропостачальника, оператора системи, що може бути підтверджено програмною платформою, яка забезпечує роботу персональної сторінки з визначенням дати та часу його відкриття; 5) дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії; 6) третій календарний день з дати його отримання поштовим відділенням зв`язку, на території обслуговування якого розташований об`єкт споживача (у разі направлення засобами поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом). Вимоги щодо порядку та форми надання інформації в платіжних документах (рахунках) електропостачальника встановлені розділом ІХ цих Правил.

Положеннями п. 5.2.1. Правил встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів та на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Пункт 3 ч.1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. 1, 7 ст.193 ГК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач зобов`язався поставити електричну енергію, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити поставлену і використану електричну енергію.

Відповідно до п. 2.3. договору, постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 28.02.2022. Очікуваний обсяг постачання за договором становить 66145 кВт.год., у тому числі на 2022 рік в обсязі 8454 кВт.год.

В той же час, як вірно вказав суд першої інстанції, обсяг постачання електричної енергії відповідно до умов цього договору не є фіксованим, а "очікуваним", перевищення відповідачем такого очікуваного обсягу споживання та споживання електричної енергії на суму більшу, ніж передбачена договором, не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплати за фактично спожиту електричну енергію.

При цьому, остаточні обсяги спожитої електричної енергії можуть бути визначені лише у встановленому порядку оператором системи розподілу АТ "ДТЕК Одеські електромережі".

АТ "ДТЕК Одеські електромережі", який є оператором системи розподілу, надано позивачу інформацію, що за період січень 2022 року-лютий 2022 року відповідачем спожито:

1) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z805 січень 2022 року - 800кВт*год, лютий 2022 року - 1313 кВт*год,

2) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z896 січень 2022 року - 2348 кВт*год, лютий 2022 року - 1480 кВт*год,

3) за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z239 січень 2022 року - 3342кВт*год, лютий 2022 року - 1916 кВт*год.

Таким чином, загальна кількість спожитої електричної енергії відповідачем за період січень 2022 року-лютий 2022 року становить 11 199 кВт*год.

В свою чергу, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували достовірність визначених обсягів спожитої відповідачем електричної енергії та підтверджували інший обсяг спожитої електричної енергії.

Так, пунктом 5.10. договору передбачено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює на підставі частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично використану електричну енергію, на підставі належним чином оформленого акта за розрахунковий період, отриманого не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 4 комерційної пропозиції, по закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 7 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".

Таким чином, матеріалами справи, а саме рахунком за спожиту електричну енергію та довідкою АТ "ДТЕК Одеські Електромережі", підтверджується факт поставки позивачем відповідачу електричної енергії у заявленій до стягнення сумі.

Отже, факт постачання позивачем електричної енергії та прийняття її відповідачем відповідно до умов договору та чинного законодавства є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно виставленого позивачем рахунку.

Водночас, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, останнім було не в повному обсязі сплачено вартість спожитої у лютому 2022 року електричної енергії.

Посилання відповідача на те, що ним повністю сплачено вартість спожитої електричної енергії до уваги колегією суддів не приймаються, адже відповідачем сплачено за 8454 кВт*год., проте фактично спожито за розрахунковий період 11199 кВт*год.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано належних доказів відсутності у нього заборгованості, з огляду на відсутність доказів оплати в повному обсязі спожитої електричної енергії за лютий 2022 року на суму 10923,24 грн. або спростування правомірності її нарахування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати поставленої та спожитої електричної енергії.

Посилання апелянта на перевищення обсягів граничного споживання, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки із врахуванням вищевикладеного, у разі перевищення обсягів споживання та незгоди з умовами договору, відповідач міг припинити споживання електричної енергії. Однак, після споживання всього очікуваного обсягу електричної енергії, Відповідач продовжив подальше споживання, що зумовило збільшення заборгованості перед ТОВ «ООЕК».

Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянт не заперечує споживання у січні-лютому 2022 року визначеного АТ «ДТЕК Одеські електромережі» обсягу електричної енергії.

Також, доводи відповідача щодо закінчення строку дії договору ще 31.12.2021 судом не приймаються, оскільки додатковими угодами сторони шляхом вільного волевиявлення вносили зміни щодо терміну дії договору та комерційної пропозиції. Зокрема, суд звертає увагу відповідача, що умовами п. 13.1. договору чітко передбачено, що в частині розрахунків договір вважається укладеним та дійсним до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором, про аналогічне йдеться в п.13 комерційної пропозиції.

Таким чином, враховуючи наявність у відповідача заборгованості з оплати за договором про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 10923,24 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Щодо вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Так, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

За умовами п. 9.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та законодавством України.

Пунктом 6 комерційної пропозиції передбачено, що згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення.

У даному випадку, відповідачем було прострочена виконання зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії, у зв`язку з чим, позивачем було обґрунтовано нараховано на суму основної заборгованості 3 %річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично правильно.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат та відсотків річних підлягають задоволенню.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі №916/5241/24 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 13.06.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

С.В. Таран