ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р. Справа№ 910/13047/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024

по справі № 910/13047/24 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Татарбунарський центр первинної медико - санітарної допомоги" Татарбунарської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем"

про стягнення 30 785, 50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне некомерційне підприємство «Татарбунарський центр первинної медико - санітарної допомоги» Татарбунарської міської ради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія систем» (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 30 785, 50 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач не належним чином виконав свої обов`язки за договором про закупівлю товару від 27.04.2023 № 27/04-3.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" на користь Комунального некомерційного підприємства "Татарбунарський центр первинної медико - санітарної допомоги" Татарбунарської міської ради заборгованість у розмірі 23 920 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1544 грн 93 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2504 грн 68 коп. В іншій частині в задоволені позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що позивачем було перераховано відповідачу оплату поставленого товару (бензину А-95 в талонах), однак з 01.01.2024 відпуск бензину по талонам перестав здійснюватися АЗС через закінчення терміну їх дії. Проте відповідач своїм листом - гарантією (вих. № 15/107), гарантував позивачу наявність талонів зі строком дії не менше одного календарного року з дня отримання замовником талонів та з можливістю продовження терміну їх дії з метою використання у повному обсязі.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати, вимога позивача про стягнення 23 920, 00 грн визнана судом першої інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/13047/24 за позовом Комунального некомерційного підприємства "Татарбунарський центр первинної медико - санітарної допомоги" Татарбунарської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" про стягнення заборгованості у розмірі 23 920 грн, інфляційні витрати в розмірі 1544 грн., 93 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2504 грн 68 коп. скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 01 травня 2023 року відповідач поставив, а позивач отримав товар - бензин А-95 в кількості 1080 літрів на загальну суму 49 680,00 грн, та 1920 літрів на загальну суму 88 230,00 грн. доказом чого слугує видаткова накладна №148 від 01.05.2023 року та №147 від 27.04.2023 року, відповідно, копії яких наявні в матеріалах справи.

Оплату за отриманий товар - бензин А-95, позивач здійснив згідно платіжних інструкцій копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач прийняв зазначений к видатковій накладній обсяг товару та підписав видаткову накладну №148 від 01.05.2023 та видаткову накладну №147 від 27.04.2023, чим підтвердив факт отримання товару - бензину А-95 в кількості 1080 літрів та 1920 літрів, відповідно.

Позивач не надав жодних доказів, у розумінні статті 76 ЦПК України, своїм твердженням, зокрема про отримання талонів про які заявлено позовні вимоги.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

04.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13047/24, які надійшли до суду 06.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 по справі №910/13047/24 - залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

24.02.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" надійшла заява про усунення недоліків із доказами сплати судового збору, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору, з якої вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір у визначеному судом розмірі, також надано до суду копії документів, що підтверджують повноваження директора К.М. Шевченко та установчих документів, докази надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 по справі №910/13047/24, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 27.04.2023 між позивачем (далі - покупець) та відповідачем (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю товару №27/04-3, за яким постачальник зобов`язався передати покупцю товар - Бензин А-95 (ДК 021:2015 - 09130000-9 нафта і дистиляти), визначений за асортиментом, кількістю (обсягом) та цінами (Товар), зазначений у специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1. Договору).

Найменування та кількість товару - бензин автомобільний А-95 - 3000 л (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна сума договору становить 138 000, 00 грн у тому числі ПДВ (7 %) 9028, 04 грн.

Згідно п. 4.1. Договору, розрахунки за товар здійснюються протягом 7 банківських днів з дня поставки (передачі) товару.

Поставка (передача) товару здійснюється узгодженими партіями (частинами), у відповідності до заявок покупця або за домовленістю сторін, протягом п`яти днів з дати отримання заявки. Весь обсяг товару має бути поставлений у строк до 31.12.2023 (п. 5.1. Договору).

Місце отримання товару - місце знаходження покупця (п. 5.2 Договору).

На виконання умов договору відповідач передав позивачу 3000, 00 л. Бензину А-95 на загальну суму 138 000, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними №147 від 27.04.2023 та №148 від 01.05.2023.

Вказана поставка товару оплачена позивачем платіжними інструкціями від 01.05.2023 № 24, №182.

Згідно п. 2.5. Договору, термін дії талонів, якими забезпечує постачальник замовника (покупця) повинні мати не менше 12 місяців.

Відповідно до листа гарантії відповідача вих. №15/107, відповідач гарантує наявність бланків-дозволів (талонів, картах, скрейтч-картах) номіналом 10, 15 та 20 літрів зі строком дії не менше одного календарного року з дня отримання замовником талонів з можливістю продовження терміну дії з метою використання їх у повному обсязі з наданням копії зразків талонів.

Позивач вказував, що з 01.01.2024 відпуск бензину по талонам перестав здійснюватися АЗС через закінчення терміну дії талонів, тому покупець звернувся до постачальника з листом від 03.01.2024 №1 в якому просив продовжити термін дії талонів на оплачений бензин, оскільки через його відсутність медична допомога населенню району не надається в належній мірі, що може призвести до погіршення стану здоров`я хворих та навіть смерті.

Враховуючи ненадання відповідачем відповіді на зазначений лист, позивач повторно 17.04.2024 надіслав відповідачу листа №108, в якому вимагав терміново замінити невикористані талони на бензин у кількості 26 шт. номіналом 20 літрів на загалу кількість 520 літрів або повернути кошти за невикористаний бензин в сумі 23 920, 00 грн (520 літрів х 46 грн за літр).

Вказана вимога відповідачем задоволена не була, що стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 23 920, 00 грн заборгованості за договором, 5320, 57 грн пені та 1544, 93 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із змісту ст. 525 ЦК України випливає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Із приписів ч. 1 ст. 177 ЦК України випливає, що об`єктом цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Господарським судом міста Києва вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було перераховано відповідачу оплату поставленого товару (бензину А-95 в талонах), однак з 01.01.2024 відпуск бензину по талонам перестав здійснюватися АЗС через закінчення терміну їх дії. Проте відповідач своїм листом - гарантією (вих. № 15/107), гарантував позивачу наявність талонів зі строком дії не менше одного календарного року з дня отримання замовником талонів та з можливістю продовження терміну їх дії з метою використання у повному обсязі.

Апеляційна скарга містить прохання скасувати рішення з огляду на те, що оплату за отриманий товар - бензин А-95, позивач здійснив згідно платіжних інструкцій копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач прийняв зазначений в видатковій накладній обсяг товару та підписав видаткову накладну №148 від 01.05.2023 року та видаткову накладну №147 від 27.04.2023 року, чим підтвердив факт отримання товару - бензину А-95 в кількості 1080 літрів та 1920 літрів, відповідно.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів, у розумінні статті 76 ЦПК України, своїм твердженням, зокрема про отримання талонів про які заявлено у позовних вимогах.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з огляду на необґрунтованість та враховуючи наступне.

Колегія суддів зазначає, що за договором поставки товаром є нафта і дистиляти (бензин А-95, дизельне паливо), відпуск якого здійснюється на визначених АЗС та на підставі пред`явлених замовником талонів, які надаються постачальником за видатковою накладною.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).

Враховуючи наведене, талон не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим, усупереч твердженням апелянта, підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і підтверджується чеком, який надає АЗС при оплаті пального талоном.

Стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем оплачено вартість товару, однак відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, доказів на спростування обставин наведених у позові, зокрема, щодо використання позивачем талонів за договором № 27/04-3 у повному чи іншому обсязі не надав, то колегія суддів вважає не доведеними доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення вартості недопоставленого відповідачем палива на суму 23 920, 00 грн.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача за порушення умов договору пені у розмірі 5320, 57 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та даним Договором.

Пунктом 7.2. Договору передбачено відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення строків поставки товару.

Судом не встановлено порушення відповідачем строків поставки товару, а іншої відповідальності відповідача, зокрема у вигляді пені за безпідставне користування грошовими коштами умовами договору не передбачено.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання зобов`язань, що виникли між сторонами, шляхом позадоговірного встановлення пені, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 5320,57 грн.

Крім того, позовна заява містить вимоги про стягнення 1544,93 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції здійснивши власний розрахунок розміру інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 1544, 93 грн, аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду та не свідчать про порушення чи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Усі інші доводи та міркування скаржника, прийняті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/13047/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія систем" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 по справі №910/13047/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 по справі №910/13047/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Синергія систем".

4. Матеріали справи №910/13047/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім