ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. Справа№ 910/8063/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача - Косенко М.А., Кириленко К.О.,

від відповідача 1 - Яковенко Т.І.,

від відповідача 2 - представник не прибув,

від третьої особи - ОСОБА_1., Гук О.О.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24 (суддя Нечай О.В.) за позовом Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" до 1) Держави України в особі Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); 2) Головного управління Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , про стягнення 539 938,48 грн

ВСТАНОВИВ наступне.

Державне спеціалізоване підприємство "Об`єднання "Радон" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Держави України в особі Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач-1) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач-2) про стягнення з відповідача-2 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача 539 938,48 грн, з яких 483 110,12 грн збитків, завданих неправомірними діями посадових осіб відповідача-1, 18 567,31 грн інфляційних втрат та 16 261,05 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з протиправним відкриттям державним виконавцем ДВС Голосіївського району виконавчого провадження ВП №71693720 (01.05.2023) з примусового виконання виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 у справі № 436/11321/20, що встановлено рішенням Львівського апеляційного суду від 16.11.2023, а також вчиненням інших протиправних дій, посадовими особами ДВС Голосіївського району допущено протиправне стягнення з ДСП "Об`єднання "Радон" 483110,12 грн. в межах відкритого з порушенням процедури виконавчого провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з наступного:

державний виконавець, під час примусового виконання Рішення в рамках виконавчого провадження №71693720 вчиняв дії, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження";

першопричиною стягнення коштів з позивача був виконавчий лист №463/11321/20 від 25.04.2023 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати у розмірі 500 422,94 грн, із зазначенням у ньому набрання Рішенням законної сили 30.03.2023;

з огляду на відсутність судових рішень про виправлення помилки у виконавчому листі №463/11321/20 від 25.04.2023 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати у розмірі 500 422,94 грн, або ухвали про визнання його таким, що не підлягає виконанню, державним виконавцем було правомірно відкрито виконавче провадження №71693720 та вчинено інші дії, зокрема й стягнуто з позивача 500 422,94 грн, частину з яких останній вважає збитками;

вирішуючи питання безумовності та безповоротності завданої позивачу майнової шкоди, суд зауважив, що 15.05.2023 відповідно до платіжної інструкції №8499 від 15.05.2023 сума у розмірі 483 110,12 грн була перерахована державним виконавцем на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , у володінні якого перебуває й наразі;

внаслідок прийняття Львівським апеляційним судом постанови від 23.04.2024 у справі №463/11321/20, якою апеляційну скаргу позивача задоволено, Рішення скасовано, ухвалено в справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, відпала й єдина підстава набуття ОСОБА_1 спірних коштів;

до звернення до Господарського суду міста Києва з позовом, що розглядається в межах справи №910/8063/24, позивачем вже було обрано належний спосіб захисту свого порушеного права, а саме стягнення набутих коштів з особи, яка утримує їх у себе без достатньої правової підстави (позов Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" до ОСОБА_1 про стягнення 483 110,112 грн безпідставно набутих коштів, 2 660,41 грн 3% річних та 6 299,76 грн інфляційних втрат, справа №752/15902/23).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне спеціалізоване підприємство "Об`єднання "Радон" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24 та призначено вказану апеляційну скаргу до розгляду.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове про задоволення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24; об`єднано апеляційні скарги Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" та ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24 в одне апеляційне провадження.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг скаржники посилаються на безпідставність списання державним виконавцем з рахунку позивача коштів у розмірі 483 110,12 грн на виконання рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 у справі № 463/11321/20, які, за їх доводами, є збитками.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 залучено до участі у справі №910/8063/24, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 .

Представники апелянтів - позивача та третьої особи у справі в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач 2 правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить довідка про доставку електронного документу (ухвали від 12.05.2025 про призначення справи до розгляду на 02.06.2025) до його електронного кабінету.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідача 2 до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача 2, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

В провадженні Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 перебувала цивільна справа № 463/11321/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" про поновлення на роботі, стягнення суми за час вимушеного прогулу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 (далі - Рішення) позов задоволено повністю, скасовано наказ Державного спеціалізованого підприємства "Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат" №20 від 26.10.2020 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", визнано незаконним наказ Голови комісії з реорганізації Державного спеціалізованого підприємства "Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат" від 09.10.2020 №18 "Про перенесення дати запланованого звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві "Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат" з 26.10.2020, стягнуто з ДСП "Об`єднання "Радон" на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 по 30.03.2023 у розмірі 500 422,92 грн та допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Повний текст рішення виготовлено 03.04.2023.

Наказом від 06.04.2023 №191-к/тр позивач поновив ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві "Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат".

25.04.2023 Франківським районним судом міста Львова видано виконавчі листи на примусове виконання Рішення з зазначенням про його негайне виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

28.04.2023 позивач звернувся до Львівського апеляційного суду з апеляційною скаргою на Рішення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.05.2023 було відкрито апеляційне провадження щодо розгляду вказаної скарги.

01.05.2023 Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження за виконавчими документами *1331*21637603*1*1* та *1331*21657013*1*1*, справа №463/11321/20, що видані 25.04.2023 Франківським районним судом міста Львова.

Постановою від 01.05.2023 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. відкрито виконавче провадження №71693626 за виконавчим листом №463/11321/20 від 25.04.2023 про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Того ж дня державним виконавцем також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 401,85 грн та постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою від 01.05.2023 головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. відкрито виконавче провадження №71693720 за виконавчим листом №463/11321/20 від 25.04.2023 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати у розмірі 500 422,94 грн, якою також стягнуто з боржника 50 042,29 грн виконавчого збору. Того ж дня державним виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору (550 867,08 грн), постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 401,85 грн.

02.05.2023 з позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 550 867,08 грн на користь Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до платіжної інструкції №71693720.

На виконання Рішення, позивачем виплачено ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць, що підтверджується платіжними інструкціями №1932 від 08.05.2023, №1921 від 04.05.2023, №1920 від 04.05.2023 та №1922 від 04.05.2023.

10.05.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71693720.

15.05.2023 державний виконавець повернув позивачу суму переплати у розмірі 17312,82 грн (платіжна інструкція №8497 від 15.05.2023), яка раніше була сплачена останнім на виконання рішення суду.

15.05.2023 відповідно до платіжної інструкції №8499 від 15.05.2023 грошові кошти в сумі 483 110,12 грн були перераховані на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі №463/11321/20 визнано неправомірною (незаконною) та скасовано постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.05.2023 про відкриття виконавчого провадження №71693720.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23.04.2024 у справі №463/11321/20 апеляційну скаргу позивача задоволено, Рішення скасовано, ухвалено у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, з посиланням на постанову Львівського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі №463/11321/20 (якою скасовано постанову головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №71693720), вказує про безпідставність списання державним виконавцем з його рахунку коштів у розмірі 483 110,12 грн на виконання рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 у справі № 463/11321/20 та просить їх стягнути, як збитки.

Стосовно вказаних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом позову в цій справі є стягнення майнової шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця Голосіївського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №71693626.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Зокрема, згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та їх посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 та від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Згідно статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, статтею 432 ЦПК України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду судом, зокрема, заяв про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом.

При цьому, слід зазначити, що вказана стаття не містить виключень щодо можливості повернення стягнутих коштів заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин.

Відповідні заяви слід розглядати за правилами ЦПК у межах розглянутої судом справи.

Отже, статтею 432 ЦПК України передбачено механізм повернення боржником безпідставно стягнутих з нього на користь стягувача коштів в процесі примусового виконання рішення суду. При цьому, звертатися з відповідною заявою боржник повинен до суду, який видав відповідний виконавчий документ.

Звертаючись з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями державного виконавця вчиненими в рамках виконавчого провадження №71693626 з виконання виконавчого листом №463/11321/20 від 25.04.2023, позивач не врахував можливість повернути безпідставно стягнуті з нього кошти на підставі статті 432 ЦПК України.

Такий позов є передчасним, оскільки право на його пред`явлення виникає лише у разі невиконання судового рішення про стягнення надмірно сплачених коштів, якщо буде встановлено неможливість повернути на користь боржника грошові кошти, стягнуті з нього на виконання виконавчого листа.

Враховуючи те, що позивач не зазначив як підставу позову неможливість повернення надмірно стягнутих з нього коштів, а судами не встановлено таку неможливість повернути дані кошти на підставі ст. 432 ЦПК України, позов про відшкодування матеріальної шкоди з державного бюджету заявлено передчасно і в його задоволенні слід відмовити.

Стаття 432 ЦПК України є спеціальною нормою, яка незалежно від причин надмірної сплати коштів боржником за виконавчим документом, в тому числі за наявності вини державного виконавця, встановлює механізм повернення безпідставно стягнутих коштів за виконавчим документом і лише, якщо буде встановлено неможливість стягнення (повернення) таких коштів, за наявності належним чином встановленої вини державного виконавця, можуть бути застосовані загальні правила відшкодування шкоди та стягнуто збитки, завдані незаконними діями державного виконавця передбачені, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Тобто, за відсутності доказів неможливості стягнення на підставі ст. 432 ЦПК України на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом, пред`явлення боржником позову про відшкодування з Державного бюджету України шкоди за правилами деліктних зобов`язань є передчасним і не залежить від вини державного виконавця, оскільки норми ст. 432 ЦПК України є спеціальними і їх застосування не ставиться в залежність від поведінки учасників виконавчого провадження.

Аналогічної позиції про те, що за відсутності доказів неможливості стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом в порядку визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, пред`явлення боржником позову про відшкодування з Державного бюджету України шкоди є передчасним, дотримується Верховний Суд у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 910/10501/19 (ст. 117 ГПК України (у редакції до 15.12.2017), яка була застосована судами до правовідносин у справі № 910/10501/19 є аналогічною по змісту до ст. 432 ЦПК України).

При цьому, колегією суддів враховується, що Державне спеціалізоване підприємство "Об`єднання "Радон" звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 483 110,112 грн безпідставно набутих коштів, 2 660,41 грн 3% річних та 6 299,76 грн інфляційних втрат, який ухвалою від 09.08.2023 передав матеріали справи за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2023 у справі №752/15902/23 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Станом на час ухвалення даної постанови, вказана справа не розглянута судом.

Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів повторно вказує, що питання обґрунтованості позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відповідно до статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, завданої неправомірними діями державного виконавця, повинно вирішуватися в залежності від обставин неможливості повернення надмірно стягнутих з позивача коштів за виконавчим документом, які у даному випадку наразі є недоведеними позивачем.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що висновок Львівського апеляційного суду, наведений ним у постанові від 16.11.2023 у справі №463/11321/20 при розгляді скарги на дії державного виконавця, про право на звернення особи до суду у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця з позовом про відшкодування такої шкоди, не є вказівкою для апеляційного господарського суду в частині можливості задоволення позову у даній справі, пред`явленого на підставі наведених вище обставин.

З огляду на наведене, доводи скаржників про завдання позивачу збитків неправомірним списанням державним виконавцем з боржника коштів в межах виконавчого провадження №71693626 не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційних скарг та скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги третьої особи відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Щодо розподілу судових витрат, то оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями (діями) відповідача 1 судовий збір за подання такого позову, так само як і за подання апеляційної скарги, в порядку пункту 13 (станом на час подання позовної заяви), пункту 11 (станом на час подання апеляційної скарги) частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" не справляється, отже відсутні і підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного спеціалізованого підприємства "Об`єднання "Радон" та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги третьої особи покласти на її заявника.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/8063/24.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 13.06.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко