номер провадження справи 5/187/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.06.2025 Справа № 908/2231/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Проскуряков К.В. за участі секретаря судового засідання Соколова А.А. розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЗОР" від 27.05.2025р. про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЗОР" (електронна пошта: ; юридична адреса: Південне Шосе, буд. 57, офіс 36, м. Запоріжжя, 69032; адреса для листування: вул. Амосова, буд. 11-А, кв. 16, м. Харків, 61171; )

До відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, ідентифікаційний код ВП 19355964)

про стягнення 1 267 325,66 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

27.05.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЗОР" надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 908/2231/23 в порядку ст. ст. 345-1, 345-2 ГПК України, в якій просить суд зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котіна П.Б. подати до суду звіт про виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі № 908/2231/23.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2025, вказану заяву передано на розгляд судді Проскурякова К.В.

Згідно ч. 1 ст. 345-2 ГПК України 1. Суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.

З огляду на відсутність відповідного клопотання заявника суд вважає за необхідне розглянути заяву від 27.05.2025р. в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Свою заяву ТОВ «Тензор» обґрунтовує тим, що на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі № 908/2231/23, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024 судом 11.06.2024 видано наказ, який пред`явлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 12.09.2024 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 76029825. Станом на день подання цієї заяви заборгованість залишається непогашеною та становить 1 286 335,54 гривень. Також Боржник не здійснив погашення заборгованості в строк зазначений в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 30.05.2024 про відстрочення виконання рішення суду. Крім того, 12.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95. З огляду на те, що боржник АТ «НАЕК «Енергоатом» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, а також враховуючи відкриття виконавчого провадження № 76029825 з виконання наказу у справі № 908/2231/23 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» грошових коштів та судових витрат, відсутність доказів виконання боржником рішення суду в справі № 908/2231/23, просить суд зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котіна П.Б. подати до суду звіт про виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі № 908/2231/23.

Відповідач своєю заявою від 30.05.2025р. просить суд повернути заявнику без розгляду на підставі ст.ст. 6, 42, 169, 170 ГПК України ,з тих підстав, що представником ТОВ «ТЕНЗОР» до поданої заяви № 27-05-5/25 від 27.05.2025 не надано доказів її направлення всім учасникам провадження, а саме: головному державному виконавцю Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуку К.П., який веде виконавче провадження № 76029825 з примусового виконання наказу у справі № 908/2231/23, виданого 11.06.2024, а також представником позивача не надано належних документів на підтвердження повноважень діяти від імені ТОВ «ТЕНЗОР», оскільки до заяви № 28-05-5/25 від 27.05.2025 представником Позивача не надано договору про надання правничої допомоги ТОВ «ТЕНЗОР».

В свою чергу ТОВ «Тензор» у своїх запереченнях на від 04.06.2025р. на вказану заяву Відповідача вказує, що ним як стягувачем було направлено копію заяви про встановлення судового контролю та всіх відповідних документів з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) боржнику, як учаснику справи (провадження), чим було дотримано вимог статті 170 ГПК України. До того ж Стягувачем в рамках Заяви не оскаржуються дії, бездіяльність уповноважених осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ в рамках примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №76029825, що в даному випадку виключає орган виконавчої служби, як учасника справи. За змістом статей 345-2, 345-3, 345-4 ГПК України зобов`язання, щодо надання звіту про виконання судового рішення, покладається саме на керівника боржника юридичної особи, а не на державного чи приватного виконавця так як примусове виконання рішення суду не виключає його добровільного виконання, а зупинення вчинення виконавчих дій не виключає обов`язковості судового рішення. Посилання представник боржника на нібито наявну судову практику, не доцільне оскільки в ухвалах Господарських судів Дніпропетровської області та міста Києва не зазначені обставини на які посилались заявники при подані заяв про встановлення судового контролю, до того ж зазначені рішення, можуть бути оскаржені у строки, встановлені ст. 256 ГПК України. Посилання боржника на необхідність залучення, та повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ є намаганням забюрократизувати судовий процес і уникнути обов`язку виконання рішення боржником. Наголошення боржника про те що представником ТОВ «Тензор» не надано належних документів на підтвердження повноважень, є нікчемним і таким що не заслуговує на увагу, у зв`язку зі статтею 60 ГПК України відповідно до якої Повноваження представника юридичної особи мають бути підтверджені довіреністю за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. (Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю). Вказує, що представником ТОВ «Тензор» направлено копію заяви від 27.05.2025 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та долучених до неї копій відповідних документів до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ.

Також Відповідач 05.06.2025р. надіслав до суду копію ухвали суду у справі № 908/366/24, де розглядалося аналогічне питання між тими ж сторонами, якою заяву ТОВ «Тензор» залишено без розгляду.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЗОР" про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 908/2231/23, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі №908/2231/23 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЗОР" суму основного боргу за договором № 75/50-21/48-121-01-21-10171 від 29.03.2021 в розмірі 963 000,00 грн., 3 % річних на суму 38 308,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 266 016,73 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 19 009,88 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023р. у справі № 908/2231/23 - залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023р. у справі № 908/2231/23 - залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.05.2024 замінено сторону (боржника, відповідача) у справі № 908/2231/23 - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Також ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.05.2024 заяву АТ "НАЕК "Енергоатом" задоволено та відстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі № 908/2231/23 строком на 3 (три) місяці до 01.09.2024.

11.06.2024 Господарським судом Запорізької області видано наказ, який пред`явлено стягувачем на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким 12.09.2024 відкрито виконавче провадження № 76029825 щодо примусового виконання зазначеного наказу.

Крім того, 12.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95, в якій також зазначено, що відповідно до Порядку визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 р. № 101, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) включено до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95).

Як вказує заявник станом на дату звернення до суду (27.05.2025р.) заборгованість залишається непогашеною та становить 1 286 335,54 грн., при цьому Боржник не здійснив її погашення заборгованості і в строк зазначений в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 30.05.2024 про відстрочення виконання рішення суду.

Боржник не подав суду доказів як добровільного виконання рішення суду від 14.11.2023р., так і доказів його примусового виконання, не заперечуючи проти встановлених судом фактичних обставин, на які посилається ТОВ «Тензор».

Відповідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 345-1 ГПК України встановлено:

1. Суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах:

1) про захист ділової репутації;

2) що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції;

3) в інших спорах немайнового характеру.

2. Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження. Якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

3. У заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

4. Якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.05.2024 замінено сторону (боржника, відповідача) у справі № 908/2231/23 - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

При цьому судом встановлено, що Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

У пункті 1 Постанови КМУ від 29.12.23 № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі-Постанова) визначено утворити акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ).

Пунктом 3 Постанови встановлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

Таким чином, оскільки Відповідач є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, за наказом суду від 11.06.2024р. № 908/2231/23 відкрито виконавче провадження 12.09.2024р. з ідентифікатором виконавчого провадження ВП № 76029825, а судове рішення залишається невиконаним, то ТОВ «Тензор» обґрунтовано звернулося до суду із заявою від 27.05.2025р.

При цьому ст. 345-2 України визначено, що:

1. Суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.

2. За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

3. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

4. Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, якщо боржник є юридичною особою.

5. Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.

6. Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 345-4 цього Кодексу.

Щодо посилання Відповідача на те, що ТОВ «Тензор» не надало разом із заявою від 27.05.2025р. доказів її направлення державному виконавцю суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, що подається на стадії виконання судового рішення, у тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надсилання (надання) іншим учасникам справи (провадження) з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

За змістом ч. 7 ст. 42 ГПК України, якщо Кодексом передбачено обов`язок учасника справи з надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи можуть направлятися сторонам в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника електронного кабінету чи відсутності відомостей про електронний кабінет - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (ч.1).

2. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.

6. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

8. Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

Оскільки заява від 27.05.2025р. безпосередньо стосується виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження № 76029825, а державний виконавець є учасником такого провадження, то суд дійшов висновку, що надсилання ТОВ «Тензор» державному виконавцю копії заяви від 27.05.2025р. є обов`язковим, докази чого мали бути надані заявником разом із такою заявою.

Судом встановлено, що заява від 27.05.2025р. подана ТОВ «Тензор» до суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, яка згідно квитанції № 3562443 була доставлена лише до електронного кабінету АТ «НАЕК «Енергоатом» 27.05.2025р. Доказів її доставки до електронного кабінету державного виконавця або надсилання поштою ТОВ «Тензор» до заяви не додало.

Також ТОВ «Тензор» лише до заперечень проти клопотання Відповідача про повернення заяви стягувача без розгляду від 04.06.2025р. додав:

- опис вкладеного у цінний лист № 252, фіскальний чек та накладну від 03.06.2025р. щодо направлення заяви від 27.05.2025р. з додатками адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

- квитанцію № 3634019 від 04.06.2025р. про доставку до електронного кабінету Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вказаних вище заперечень від 04.06.2025р. з додатками.

Отже, ТОВ «Тензор» разом із заявою від 27.05.2025р. про встановлення судового контролю за виконання рішення суду у справі № 908/2231/23 не надало суду належних та допустимих доказів її направлення державному виконавцю, який є стороною виконавчого провадження. Надсилання цієї заяви вже після її надходження до суду не є допустимим доказом виконання вимог ч. 2 ст. 170 ГПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За таких обставин, оскільки заявником не дотримані вимоги, що пред`являються до заяви, що подається на стадії виконання судового рішення, суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду.

З матеріалів справи також вбачається, що 12.09.2024 постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №76029825 з виконання судового наказу у справі № 908/2231/23 від 11.06.2024.

Іншою постановою від 12.09.2024р. державний виконавець зупинив вчинення виконавчих дій за наказом Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024р. № 908/2231/23, оскільки відповідно до пункту 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуг здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Відповідно до Порядку визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - Порядок), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101, встановлено процедуру визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.

Також суд враховує, що Наказом Мінстратегпрому № 95 від 02.08.2024 акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код: 24584661) включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101.

Станом на дату прийняття цієї ухвали доказів скасування вказаного наказу сторонами суду не надано.

Також заявник не надав суду доказів оскарження та скасування судом ухвали державного виконавця від 12.09.2024р. про зупинення вчинення виконавчих дій.

Таким чином, станом на день подання стягувачем заяви від 27.05.2025р. та її розгляду судом, наявні підстави, які перешкоджають розгляду заяви, враховуючи зупинення виконавчого провадження, з урахуванням того, що боржника за судовим наказом, стягнення за яким здійснюється примусово, включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101.

Твердження Відповідача відносно відсутності повноважень у представника ТОВ «Тензор» діяти від імені підприємства у зв`язку з відсутністю договору про надання правничої допомоги, суд до уваги не приймає у зв`язку з тим, що ст. 60 ГПК України визначено:

1. Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

2. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою.

3. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

4. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

8. У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

9. У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

До заяви від 27.05.2025р. представник ТОВ «Тензор» адвокат Легка О.Ю. додала довіреність від 13.01.2024р., яка дійсна до 12.01.2026р. за підписом директора підприємства С. Євлюхіна, та якою їй надано достатній комплекс прав щодо стягнення заборгованості з Відповідача; а також Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 10725/10 від 25.07.2022р.

Отже, повноваження Легкої О.Ю. на представництво ТОВ «Тензор» у господарському суді Запорізької області підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. Посилання Відповідача на роз`яснення Ради адвокатів України від 02.08.2022 «Щодо підстав представництва адвокатом клієнта в суді (рішення №62 від 02.08.2022 «Про затвердження роз`яснення щодо підстав представництва адвокатом клієнта в суді»), є безпідставними, оскільки вони не є нормативним актом, який би вносив зміни та доповнення до ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, зупинення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу у справі № 908/2231/23 також перешкоджає розгляду заяви стягувача.

При цьому, слід зазначити, що стягувач не позбавлений права відповідного звернення до суду із даною заявою після усунення вищевказаних обставин, що перешкоджають розгляду такої заяви.

Керуючись ст.ст. 42, 170, 226, 232, 234, 345-1, 345-2, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» від 27.05.2025р. про зобов`язання керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 14.11.2023 у справі № 908/2231/23 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її прийняття (оголошення) судом - 09.06.2025 та може бути оскаржена в строки та порядку передбаченому ст. ст. 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Проскуряков

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.