РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2025Справа № 910/4042/25
За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції"

про припинення трудових відносин

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Скобіола О.П.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

У судовому засіданні 12.06.2025 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" про припинення трудових відносин.

Позовні вимоги обґрунтовані неявкою учасників Товариства на скликані позивачем загальні збори та не прийняттям рішення про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за її заявою.

Ухвалою суду від 07.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.05.2025.

Ухвалою від 08.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 12.06.2025.

В судове засідання 12.06.2025 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Поштові відправлення з ухвалами суду повернулись адресанту "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відмовився", "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. При цьому, сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23, від 05.03.2025 у справі № 904/4076/23).

Крім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21).

Суд зазначає, що неотримання листів з ухвалами суду відповідачем та їх повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні ГПК України.

Враховуючи викладене вище, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 12.06.2024 підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" від 30.08.2010 (протокол № 01/10) призначено на посаду генерального директора ОСОБА_1 з 01.09.2010.

Відповідно до інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" є ОСОБА_1 з 01.09.2010, а учасниками відповідача є ОСОБА_2 , розмір частки засновника 600,00 грн (1%) та ОСОБА_3 розмір частки засновника 59400,00 грн (99%).

Позивачем складено заяву від 14.11.2024 про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" за власним бажанням.

14.11.2024 позивачем як директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" видано наказ № 01/01-П "Про скликання загальних зборів учасників" в зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції". Означеним наказом визначено дату та час проведення загальних зборів - 17.12.2024 о 11:00; визначено місце проведення загальних зборів.

14.11.2024 позивачем складено повідомлення про скликання загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" (місце проведення загальних зборів: АДРЕСА_1 , хол 1-го поверху; час початку зборів:11.00 год., 17.12.2024. Порядок денний: про звільнення генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" ОСОБА_1 ; про призначення нового генерального директора; про уповноваження осіб на проведення державної реєстрації змін.

Як зазначає позивач, вищезазначене повідомлення було направлено учасникам товариства на їх адреси 14.11.2024. До матеріалів справи долучено фіскальні чеки та накладні, описи вкладення про направлення учасникам товариства поштових відправлень. Однак, суд відзначає, що в описі вкладення про направлення повідомлення учаснику товариства ОСОБА_3 вказана адреса: АДРЕСА_2 , замість адреси - АДРЕСА_3 (адреса зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як адреса учасника).

17.12.2024 позивачем та адвокатом Шевченком Є.В. було складено акт неявки учасників ТОВ "Євротрансакції" на загальні збори учасників та визнано загальні збори такими, що не відбулись.

02.01.2025 позивачем як директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" видано наказ № 01/03-П "Про скликання загальних зборів учасників" в зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції". Означеним наказом визначено дату та час проведення загальних зборів - 03.02.2025 о 09:00; визначено місце проведення загальних зборів.

02.01.2025 позивачем складено повідомлення про скликання загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" (місце проведення загальних зборів: м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 120, корпус 1, хол 1-го поверху; час початку зборів: 09.00 год., 03.02.2025. Порядок денний: про звільнення генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" ОСОБА_1 ; про призначення нового генерального директора; про уповноваження осіб на проведення державної реєстрації змін.

03.01.2025 позивачем на адреси учасників товариства було направлено: повідомлення від 02.01.2025, копія наказу від 02.01.2025, копія акту неявки учасників від 17.12.2024, копія наказу від 14.11.2024, копія заяви на звільнення. В підтвердження обставин направлення, суду надані описи вкладення, фіскальні чеки та накладні.

Однак, 03.02.2024 Загальні збори учасників товариства не відбулись (підтверджується актом неявки учасників ТОВ "Євротрансакції" на загальні збори учасників від 03.02.2025) та станом на день подання позову у справі № 910/4042/25 відповідного рішення про звільнення позивача з посади генерального директора відповідача не було прийнято, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про наслідки був повідомлений належним чином ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожен суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Пунктами 6.2.1, 6.2.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції", затвердженого загальними зборами учасників (протокол № 07/2002 від 24.12.2002) (далі - Статут) визначено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства. Правочинність загальних зборів та прийняття ними рішень, порядок та строки скликання зборів визначаються відповідно до чинного законодавства України та цього статуту. До компетенції загальних зборів учасників відноситься: обрання та відкликання генерального директора товариства.

Згідно з ч. 1, 2 та 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів. Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.

Відповідно до ч. 1-3 статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Пунктом 6.4.1 Статуту передбачено, генеральний директор обирається загальними зборами та їм підпорядковується. Він самостійно вирішує питання діяльності товариства, за винятком віднесених цим статутом до компетенції інших органів. Генеральний директор в межах своєї компетенції вирішує питання діяльності товариства , без довіреності діє від його імені, представляє товариство у відносинах з державними органами, підприємствами, установами, кооперативами, громадськими та іншими організаціями та господарськими товариствами, а також з іноземними організаціями, фірмами, підприємствами, українськими та іноземними громадянами, призначає і звільняє керівників та спеціалістів апарату управління і структурних підрозділів, видає накази та розпорядження, обов`язкові для всіх працівників товариства.

Отже, питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням загальних зборів учасників, тому позивач, як директор товариства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.

Згідно п. 6.2.3, 6.2.4 Статуту загальні збори учасників скликаються президентом товариства не рідше 2 разів на рік. Рішення загальних зборів вважаються прийнятими, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 % загальної кількості голосів учасників товариства з питань: визначення основних напрямків діяльності товариства; внесення змін та доповнень до статуту товариства; припинення діяльності товариства; виключення учасників зі складу товариства. Решта рішень приймається простою більшістю голосів присутніх на загальних зборах учасників шляхом відкритого голосування. Кожен з учасників має кількість голосів пропорційну розміру його частки у статутному фонді товариства. Позачергові загальні збори скликаються за ініціативою президенти товариства, генерального директора або на вимогу будь-кого із учасників.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Процедура звільнення за ініціативою працівника визначена ст. 38 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 30, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до яких праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення.

Судом було встановлено, що позивачем дотримано приписи законодавства щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства, що передбачено статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статутом, а також порядку звільнення з посади за власним бажанням, що передбачений статтею 38 КЗпП України.

Однак, до цього часу заява позивача про звільнення зборами учасників відповідача у встановленому порядку не розглянута, рішення про звільнення не прийнято.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення.

Отже, неявка учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" на збори учасників для розгляду питання щодо звільнення позивача є прямим порушенням гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18).

Уповноважений на звільнення директора орган Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Докази звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" та, відповідно, прийняття рішення зборами учасників товариства та внесення змін до відомостей про юридичну особу про зміну керівника, у т.ч. станом на час звернення до суду та розгляду справи по суті Господарським судом міста Києва, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права - визнання трудових відносин з відповідачем припиненими є цілком правомірним, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин з Товариством.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст. 86 ГПК України).

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" (03127, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 120, корпус 1, ідентифікаційний код: 21681984) з дати набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Євротрансакції" (03127, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 120, корпус 1, ідентифікаційний код: 21681984) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

4.Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 16.06.2025

Суддя І.В.Усатенко