У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 червня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/575/25

Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви, розглянувши матеріали позовної заяви б/н від 05.06.2025

За позовом: Чернігівської окружної прокуратури,

вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, в інтересах держави в особі

позивача: Чернігівської обласної ради,

, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,

, вул. Шевченка, 50, смт Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552

Предмет спору: про витребування земельних ділянок з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Чернігівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради звернулась до суду з позовом до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому прокурор просить витребувати з незаконного володіння Михайло-Коцюбинської селищної ради на користь територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради земельні ділянки загальною площею 25,5728 га, що є частинами земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:4003 в межах 75 поворотних точок за наступними координатами:

- Х 5692514.46 Y 3375969.08, Х 5692452.60 Y 3375960.24, Х 5692440.49 Y 3375976.00, Х 5692432.71 Y 3375945.26, Х 5692430.04 Y 3375918.25, Х 5692466.28 Y 3375802.58, Х 5692591.12 Y 3375787.24, Х 5692570.78 Y 3375803.43, Х 5692577.31 Y 3375871.70, Х 5692622.43 Y 3375946.00, Х 5692676.04 Y 3375933.22, Х 5692716.09 Y 3375840.60, Х 5692749.62 Y 3375841.49, Х 5692757.63 Y 3375910.96, Х 5692675.90 Y 3375990.56, Х 5692550.25 Y 3376014.92, Х 5692531.56 Y 3376038.37, Х 5692543.13 Y 3376122.38, Х 5692494.18 Y 3376243.20, Х 5692437.45 Y 3376112.23, Х 5692444.58 Y 3376091.60, Х 5692445.46 Y 3376094.77, Х 5692508.80 Y 3376099.30, Х 5692522.83 Y 3376040.33, площею 4,9723 га;

- Х 5691146.33 Y 3376150.17, Х 5691083.43 Y 3376181.25, Х 5691071.76 Y 3376242.15, Х 5691099.94 Y 3376431.04, Х 5691031.48 Y 3376332.60, Х 5690997.11 Y 3376243.62, Х 5691001.80 Y 3376046.39, Х 5691147.32 Y 3375936.00, Х 5691251.56 Y 3375926.57, Х 5691264.92 Y 3376296.44, Х 5691316.31 Y 3376294.83, Х 5691336.21 Y 3376177.37, Х 5691356.66 Y 3376132.64, Х 5691369.54 Y 3376014.38, Х 5691396.53 Y 3375913.46, Х 5691487.98 Y 3375905.19, Х 5691395.42 Y 3376135.24, Х 5691427.00 Y 3376161.48, Х 5691442.74 Y 3376102.08, Х 5691476.50 Y 3376026.89, Х 5691411.35 Y 3376555.60, Х 5691410.54 Y 3376428.78, Х 5691420.31 Y 3376296.35, Х 5691358.77 Y 3376290.05, Х 5691345.35 Y 3376400.17, Х 5691268.42 Y 3376393.32, Х 5691216.47 Y 3376450.47, Х 5691186.73 Y 3376393.99, площею 13,8413 га;

- Х 5691666.31 Y 3375854.18, Х 5691494.93 Y 3375985.84, Х 5691537.37 Y 3375891.31, Х 5691584.64 Y 3375884.92, Х 5691689.99 Y 3375812.56, площею 0,6177 га;

- Х 5691880.33 Y 3377326.04, Х 5691639.36 Y 3377065.39, Х 5691625.25 Y 3377073.58, Х 5691621.47 Y 3377064.71, Х 5691590.39 Y 3376991.97, Х 5691687.34 Y 3377028.19, Х 5691751.94 Y 3377008.94, Х 5691766.48 Y 3377004.61, Х 5691880.20 Y 3377067.16, Х 5691884.75 Y 3377037.96, Х 5691922.99 Y 3377081.14, Х 5692056.17 Y 3377115.45, Х 5692079.62 Y 3377160.53, Х 5691860.22 Y 3377128.11, Х 5691881.14 Y 3377193.43, Х 5692045.39 Y 3377307.72, Х 5692030.64 Y 3377324.71, Х 5691894.63 Y 3377280.89, площею 6,1415 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.12.2020 №47-ОТГ на підставі акта приймання-передачі від 14.12.2020 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області передало відповідачу у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3995,7939 га, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:4003 площею 144,0149 га. Проте вказана земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :06:000:1006, яка перебуває у комунальній власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Чернігівської області та в постійному користуванні ДП «Чернігіврайагролісгосп». Оскільки відповідач неправомірно набув власності на спірну земельну ділянку, прокурор просить витребувати її із чужого незаконного володіння.

Частиною 6 ст. 164 ГПК України встановлено, що у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Одним із способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов).

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, приписи цієї статті підлягають застосуванню

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, саме застосування інституту віндикації зумовлює необхідність з`ясування судами також ознак добросовісності/недобросовісності у діях кінцевого набувача майна для забезпечення дотримання критерію пропорційності при втручанні у його майнові права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Отже, незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною 5 ст. 390 ЦК України передбачено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Диспозиція статті 390 Цивільного кодексу України не виокремлює форму власності, у яку було набуте майно добросовісним набувачем (у тому числі, якщо спір виник між різними володільцями, але однакової форми власності), так само як і спосіб набуття (оплатно чи безоплатно).

Виокремлення щодо майна приватної форми власності у віндикаційному та негаторному позовах міститься лише в положеннях п.1, 2 ч. 3 ст 388 та ч. 2 ст. 391 Цивільного кодексу України, що свідчить про цілеспрямоване регулювання законодавцем правовідносин щодо приватного майна виключно у чітко передбачених випадках і розширеному тлумаченню не підлягають.

Крім цього, добросовісним набувачем у розумінні статті 388 Цивільного кодексу України є особа, яка отримала майно як за відплатним договором (ч. 1), так і безвідплатно (ч. 4).

Згідно з ч. 4 ст. 13 Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Таким чином, приписи статті 390 ЦК України та ч. 6 ст. 164 ГПК України підлягають застосуванню незалежно від того, до якого володільця та якої форми власності перейшло спірне майно - державної, комунальної чи в приватної, та в який спосіб воно набуте.

Не передбачено законодавцем знівельовування цих норм й у разі пред`явлення позову про витребування лише певної частини майна, навіть якщо така частина не є самостійним предметом цивільного обороту.

Відповідно до ч. 13 ст. 238 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить, що встановлення добросовісності/недобросовісності набувача залежить від поданих сторонами та досліджених судами доказів у кожній конкретній справі та здійснюється саме при вирішенні питання про витребування майна. При цьому ухвалення рішення про витребування майна від добросовісного набувача можливо виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду, оскільки суд одночасно з ухваленням рішення вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд встановив, що прокурор усупереч положенням ч. 6 ст. 164 ГПК України до позовної заяви не додав документи, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, що є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України).

Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 164 ГПК України вартість спірного майна земельних ділянок визначається на підставі експертно-грошової оцінки земельної ділянки, сума судового збору за подання цього позову повинна визначатися також, виходячи із вартості майна, визначеної на підставі саме експертно-грошової оцінки земельної ділянки, та становити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Так, згідно з приписами ч. 5 ст. 390 ЦК України держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Таким чином, суд доходить висновку, що у разі задоволення позову виникне право вимоги до винної у незаконній передачі спірного майна особи, а отже рішення у цій справі може вплинути на її права та обов`язки.

Відповідно до приписів ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У справах «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany», «Kreuz v. Poland», «Пелевін проти України», «Наталя Михайленко проти України» та інших Європейський суду з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. згадане вище рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини», п. 59; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» (T.P. and K.M. v. The United Kingdom) [GC], № 28945/95, п. 98, ECHR 2001; а також у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (Z. And Others v. The United Kingdom) [GC], № 29392/95, п. 93, ECHR 2001). Якщо дане обмеження відповідає таким принципам, то воно не становить порушення статті 6.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати прокурору строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 162, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити прокурору десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, шляхом подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України:

- експертно-грошової оцінки спірного майна земельних ділянок, чинної на дату подання позовної заяви;

- доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна відповідно до його експертно-грошової оцінки;

- доказів сплати (доплати) судового збору, виходячи із вартості спірної земельної ділянки, визначеної на підставі експертно-грошової оцінки земельної ділянки.

Докази направлення іншим учасникам справи вказаних документів надати суду у встановлений судом десятиденний строк.

4. Зобов`язати прокурора внести кошти в розмірі вартості спірного майна на депозитний рахунок суду за наступними реквізитами:

одержувач коштів Господарський суд Чернігівської області

рахунок UA 0015951

банк Державна казначейська служба України

МФО 820172

5. Зобов`язати прокурора надати повну інформацію щодо винної у незаконній передачі спірного майна особи для її залучення до участі у справі як третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

6. Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

7. Попередити прокурора про те, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, у тому числі щодо неподання або несвоєчасного подання своїх доводів та доказів на їх підтвердження.

8. Звернути увагу учасників справи, що відповідно до приписів ч. 5-8 ст.6 та ч. 5,6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, п. 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами ЄСІТС, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами ЄСІТС, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун