РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2025Справа № 910/5314/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Першого заступника керівника Житомирської спеціалізованої

прокуратури у сфері оборони центрального регіону

(10014, м. Житомир, вул. Д. Донцова, буд. 20;

ідентифікаційний код: )

в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1

АДРЕСА_2

Житомирської обласної державної адміністрації - Житомирської

обласної військової адміністрації

(10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, буд. 1;

ідентифікаційний код: 00022489)

Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир

(10014, м. Житомир, вул. Д. Донцова, буд. 20;

ідентифікаційний код: 08492505)

до Державної служби геології та надр України

(03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, буд. 16;

ідентифікаційний код: 37536031)

Товариства з обмеженою відповідальністю "МАССИВ ПЛЮС"

(10029, м. Житомир, вул. Острозьких князів, буд. 95-А, кв. 5;

ідентифікаційний код: 44023886)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача Військова частина МО В/Ч НОМЕР_1

(ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; адреса:

АДРЕСА_1 )

про зобов`язання вчинити дії

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону (далі-позивач) в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1, Житомирської обласної державної адміністрації - Житомирської обласної військової адміністрації та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "МАССИВ ПЛЮС" (далі - відповідач - 2) про визнання недійсними результатів проведення аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами.

Звертаючись з позовом Перший заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону просить суд:

1. Визнати недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Родовище Відсічне, оформленого протоколом про результати аукціону від 05.09.2023 № SUE001-UA-588.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування піску родовища Відсічне, яке знаходиться у Житомирському районі Житомирської області від 25.09.2023 №2/3-23 укладений Державною службою геології та надр України з ТОВ "МАСИВ ПЛЮС".

3. Визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 31.10.2023 №6747, виданий Державною службою геології та надр України ТОВ "МАССИВ ПЛЮС".

Ухвалою суду від 07.05.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи прийнято здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 12.06.2024.

11.06.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "МАССИВ ПЛЮС" подано до суду відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує, вказує на недопустимість тверджень прокуратури, які засновані на припущеннях та не можуть слугувати доказом порушення прав Житомирської обласної військової адміністрації (власник землі) або КЕВ міста Житомир (користувач землі).

17.06.2024 до суду надійшла відповідь на відзив від ІНФОРМАЦІЯ_1 із спростуванням аргументів відповідача.

05.07.2024 Державною службою геології та надр подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що заявлені вимоги грубо суперечать фактичним обставинам справи, є надуманими й не ґрунтуються на вимогах закону.

11.07.2024 прокуратурою подано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 залучено до участі у справі Військову частину НОМЕР_3 В/Ч НОМЕР_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відкладено підготовче судове засідання у справі на 25.09.2024.

25.09.2024 Військова частина НОМЕР_4 подала до суду пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 закрито підготовче провадження у справі та ухвалено перейти до розгляду судової справи по суті на 23.10.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 зупинено провадження у справі №910/5314/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/18114/23; зобов`язано сторін повідомити суд про результати розгляду справи №910/18114/23.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 17.03.2025 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №910/5314/24 скасовано, справу №910/5314/24 передано до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

21.03.2025 матеріали справи №910/5314/24 повернулися до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 16.04.2025.

Протокольною ухвалою суду від 16.04.2025 розгляд справи по суті відкладено на 14.05.2025.

У судовому засіданні 14.05.2025 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів, в яких представники сторін виступили з промовами (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.05.2025 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись з позовом Перший заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону просить суд:

- Визнати недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Родовище Відсічне, оформленого протоколом про результати аукціону від 05.09.2023 № SUE001-UA-588.

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування піску родовища Відсічне, яке знаходиться у Житомирському районі Житомирської області від 25.09.2023 №2/3-23 укладений Державною службою геології та надр України з ТОВ "МАСИВ ПЛЮС".

- Визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 31.10.2023 №6747, виданий Державною службою геології та надр України ТОВ "МАССИВ ПЛЮС".

Як вказує прокуратура, на підставі заяви ТОВ «МАСИВ ПЛЮС» наказом Держгеонадр від 14.08.2023 № 410 затверджено перелік ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон (електронні торги) з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, згідно з Додатком №1 до цього наказу.

Відповідно до Додатку № 1 до цього наказу на торги, крім іншого, виставлено Родовище піску «Відсічне» у Житомирському районі Житомирської області (п. 9 додатку 1).

У подальшому в електронній системі «Рго2огго.Продажі» (ttps://prozorro.sale/auction/SUE001-UA-588/) розміщено дані про аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Родовище Відсічне, де оприлюднено «Пакет АД родовище Відсічне.pdf 16.08.2023 13:00. Пакет аукціонної документації».

Згідно пояснювальної записки до «Родовище Відсічне», що у пакеті аукціонної документації, родовище піску Відсічне розташоване на відстані близько 100 м на схід від с. Перлявка Житомирського району Житомирської області, в межах лівого (ділянка № 2) та правого (ділянки №№ 1, 3-5) берегів водосховища Відсічне на р. Тетерів, на відстані понад 300 м від поверхневого водозабору. Там же визначені географічні координати кутових точок родовища Відсічне в системі координат WGS-84 визначених для продажу 5-ти ділянок родовища.

Гідрогеологічні умови родовища Відсічне характеризуються тим, що воно знаходиться в умовах повного затоплення водами водосховища на р. Тетерів. Гірничо-геологічні умови експлуатації родовища сприятливі для його розробки відкритим способом. Розробка родовища можлива гідромеханічним способом.

Пісок подаватиметься на карту намиву, де відбуватиметься його зневоднення і, значною мірою, винесення глинистої складової. Розробку пісків планується проводити уступом висотою до 6,2 м із розміщенням робочого горизонту на горизонті з абсолютною відміткою +184,6 м.

Отже, за твердженнями прокуратури, відомості про родовище, що виставлене на продаж, корелюються із відомостями затвердженого протоколом №4650 від 26.12.2018 запасами родовища піску, зміст яких полягає у тому, що все родовище розташоване під водосховищем, затоплене водою тощо. При цьому, розробка родовища має проводитись гідромеханічним способом, шляхом подачі піску на карту намиву (що лише може бути на суші (вище рівня води), а не на дні водосховища), де відбуватиметься його зневоднення і, значною мірою, винесення глинистої складової.

Водночас, ситуаційний план «Родовища «Відсічне» площею 28,62 га у межах визначених географічних координат засвідчує, що окремі частини ділянок все ж таки накладаються на суходіл правого берега р. Тетерів і не перебувають під водосховищем Відсічне.

Замовником електронного аукціону є Державна служба геології та надр України та електронні торги проведено на підвищення ціни, у формі так званого трираундового англійського аукціону.

Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону № SUE001-UA-588, сформованого 05.09.2023 о 11:53, аукціон відбувся та його переможцем визнано ТОВ «МАССИВ ПЛЮС», який запропонував найвищу ціну у розмірі 9 млн. 10 тис. гривень.

У подальшому, 25.09.2023, на підставі протоколу електронного аукціону Держгеонадра уклали з ТОВ «МАСИВ ПЛЮС» договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами.

Згідно відомостей, розміщених в електронній системі «ProZorro.Продажі» встановлено, що на момент пред`явлення позову статус вищезазначеного аукціону - «Завершений».

З інформації Державної служби геології та надр України від 20.11.2023 №6921/03-4/2-23 вбачається, що Держгеонадрами видано ТОВ «МАССИВ ПЛЮС» спеціальний дозвіл на користування надрами від 31.10.2023 №6747.

Ситуаційний план «Родовища «Відсічне» площею 28,62 га у межах визначених географічних координат засвідчує, що окремі частини ділянок накладаються на сушу правого берега р. Тетерів і не перебувають під водосховищем Відсічне, що візуально є беззаперечним.

Також, для підтвердження вказаного, спеціалістами у сфері геодезії та картографії здійснено переведення географічних координат ділянок надр у системі WGS-84 на систему координат СК-63 на накладено їх на місцевість з урахуванням координат указаних вище земельних ділянок, що у постійному користуванні КЕВ м. Житомир.

Зокрема, проведеним Житомирською філією ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» здійснено переведення географічних координат WGS-84 на систему координат СК-63, накладено межі ділянок родовища піску Відсічне на ділянки з кадастровими номерами :01:000:0918 та :01:000:1209 і встановлено, що вони накладаються на землі оборони, а саме: - Ділянка родовища №1 площею 3,62 га накладається на землі оборони площею 3,5985 га (або 99%); - Ділянка родовища №3 площею 18 га фактично має площу 20,4179 га та повністю накладається на землі оборони; - Ділянка родовища №4 площею 3,85 га накладається на землі оборони площею 1,0032 га (або 26%); - Ділянка родовища №5 площею 2,65 га накладається на землі оборони площею 0,4285 га (або 16%).

За твердженням прокуратури, продане за результатами електронного аукціону та визначене спеціальним дозволом на користування надрами від 31.10.2023 №6747 родовище піску «Відсічне» у визначених межах накладається на землі оборони, що перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Житомир, видобування корисних копалин на вказаній ділянці призведе до перешкоджання використання таких земель за цільовим призначення та до порушення інтересів держави у сфері її обороноздатності.

А тому, на переконання прокуратури, мають бути усунені влаштовані відповідачами перешкоди у користуванні Державою землями оборони шляхом визнання недійсними: - результатів електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Родовище Відсічне, оформленого протоколом про результати аукціону від 05.09.2023 № SUE001-UA-588; - договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування піску родовища Відсічне, яке знаходиться у Житомирському районі Житомирської області від 25.09.2023 № 2/3-23; - спеціального дозволу на користування надрами від 31.10.2023 №6747, виданий Державною службою геології та надр України ТОВ «МАССИВ ПЛЮС».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначив, що Держгеонадра (відповідач-1) з порушенням вимог законодавства виставлено на продаж спеціальний дозвіл на користування надрами на ділянці, де переважна частина родовища піску Відсічне накладається на земельні ділянки, що перебувають у власності держави та постійному користуванні КЕВ м. Житомир як землі оборони. Встановлене порушення законодавства, на твердження прокурора, є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, що зумовлює недійсність укладеного з переможцем аукціону - ТОВ "МАССИВ ПЛЮС" (відповідачем-2) договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами та наданого відповіачем-1 відповідачу-2 спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідач-1 (Держгеонадра) проти позову заперечив у повному обсязі, оскільки при проведенні електронного аукціону, укладенні на підставі його результатів договору купівлі-продажу спеціального дозволу та видачі спеціального дозволу на користування надрами Держгеонадра діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач-2 (ТОВ "МАССИВ ПЛЮС") проти позову заперечив у повному обсязі, зазначивши, що твердження Позивача про створення перешкод КЕВ міста Житомир у користуванні земельними ділянка через спосіб добичі корисних копалин є припущенням, що немає доказів. Крім того, додані Позивачем докази не містять прямого твердження про наявність накладки надр на які було продано спеціальний дозвіл частково лежать під поверхнею земельних ділянок, що перебувають в користуванні КЕВ міста Житомир (земельні ділянки кадастрові номери :01:000:0918 та :01:000:1209.

Відповідач-2 вважає, що прокурор не довів порушення інтересів держави, оскільки Закон України «Про використання земель оборони» не містить положень, які б забороняли власнику, у даному випадку Житомирську обласну військову адміністрацію надавати її в користування Відповідачу 2, а також прокурор не довів порушення закону під час організації та проведення аукціону на продаж спеціального дозволу на користування надрами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (ВЧ НОМЕР_4 ), повністю підтримала заявлений прокурором позов, оскільки спеціальний дозвіл на видобування надр (піску) з родовища Відсічне не міг бути виставлений на торги та проданий, так як використання земель 37 загальновійськового полігону для користування надрами та ведення будь-якої діяльності не можливе, оскільки на території полігону цілодобово проводяться навчання підрозділів ЗСУ із застосуванням стрілецької зброї, гранатометів, мінометів, ствольної артилерії, систем ППО, бойової техніки, реактивних систем залпового вогню, а також можливе застосування тактичної авіації.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Приписами частин 3, 4, 5 статті 53 ГПК України встановлено, зокрема, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 року у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Доведення цих підстав здійснюється відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 ГПК України шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Прокурор обґрунтував наявність у нього підстав для звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі в особі ІНФОРМАЦІЯ_1, Житомирської обласної державної адміністрації - Житомирської обласної військової адміністрації та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ військово-навчальних закладів підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань утворених відповідно до законодавства України (військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Землями оборони є землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЗК України).

Указані земельні ділянки є землями оборони, яким державою, через їх характеристики, надається особливий статус. Такі землі задовольняють публічний інтерес та підлягають підвищеній охороні, а тому у разі виявлення правопорушень щодо використання таких земель, усі уповноважені органи, зокрема, і прокурор, зобов`язані діяти невідкладно.

Отже, пред`явлення позову прокурором у цьому випадку обґрунтовується порушенням інтересів держави діями відповідачів, унаслідок яких на землях оборони надано дозвіл на видобування корисних копалин, а також облаштування карт намиву.

Більше того, для видобутку піску з родовища Відсічне, для його транспортування необхідно буде використовувати дамбу, що розташована на р.Тетерів в районі с. Перлявка, що є єдиним транспортним сполученням до місця видобутку піску та його складування на картах намиву. Указана дамба є військовим майном, що підтверджено дослідженнями доказів у судовій справі № 906/506/17.

Також, через дамбу проходить єдиний шлях на діючий військовий полігон військової частини НОМЕР_4 , де облаштований контрольно-пропускний пункт, що виключає будь-яке проникнення цивільного транспорту до місця майбутнього облаштування карт намиву піску чи його вивезення.

Окрім цього, відомості про діяльність військового полігону має відповідний режим секретності, і присутність цивільних осіб як поблизу дамби, так і на місці видобутку піску є недопустимим, що сприятиме витоку інформації про техніку, підрозділи особового складу, що рухається на полігон (з полігону), про масштаби навчання тощо.

Безперечно, Держава заінтересована в посиленні обороноздатності, у тому, аби землі оборони використовувались за цільовим призначенням, у визначеному режимі, без розкриття відомостей з обмеженим доступом тощо, і надання права на видобуток піску на таких землях суб`єктам господарювання, що передбачає проникнення цивільних осіб на землі оборони, порушує інтереси держави.

Водночас, дії відповідачів порушують інтереси держави в частині прав на землі оборони, незаконне використання яких є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок реагувати, у тому числі шляхом представництва інтересів держави в суді.

У вказаній справі прокурором визначено позивачами три органи, що уповноважені державою або наділені нею повноваженнями у спірних правовідносинах, а саме: 1) Міністерство оборони України; 2) КЕВ м. Житомира; 3) Житомирська обласна військова (державна) адміністрація.

Кожен із них мав і має повноваження та правові підстави діяти в інтересах Держави для вирішення указаного спору, а саме: вимагати визнати недійсними результати проведення аукціону, визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, а також і зазначеного вище спеціального дозволу.

Указані органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, спрямовані на захист інтересів держави, а саме: - Міністерство оборони України, як орган військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України; - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир ж орган, який безпосередньо здійснює контроль за використанням земель оборони, їх облік, є постійним користувачем таких земель; - Житомирська обласна військова (державна) адміністрація наділена Державою повноваженнями власника земель оборони.

Так, Законами України «Про управління об`єктами державної власності», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», «Про оборону України» встановлено, що повноваження в частині управління військовим майном здійснюється центральним органом виконавчої влади - Міністерством оборони України.

Збройні Сили України перебувають у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно ст.10 Закону України «Про Збройні Сили України» забезпечує їх життєдіяльність, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Відповідно до п. 1,2 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.п.3)-4), 9) п.5 Положення, Міноборони з метою організації своєї діяльності, зокрема: організовує планово-фінансову роботу в апараті Міноборони, на підприємствах, в установах і організаціях, які належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів і матеріальних ресурсів, в тому числі тих, що передбачені для реалізації проектів, виконання програм, зокрема міжнародних; здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за їх використанням та усунення недоліків і порушень, виявлених органами державного фінансового контролю та правоохоронними органами. Забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та Інших органах через представників.

Отже, Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади, є уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах та зацікавлений, аби військове майно, яким є землі оборони, використовувались для потреб оборони, посилення обороноздатності країни, а не для видобутку корисних копалин приватними суб`єктами господарювання задля отримання прибутку.

Статтею 84 ЗК України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, поміж іншого, землі оборони.

У процесі земельної реформи прийнято низку законів та підзаконних нормативно-правових актів, які змінили землеустрій у державі. Так, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» унесені зміни до значної кількості законодавчих актів України, зокрема ЗК України тощо. Згідно правових норм цього Закону, що набрали законної сили з 27.05.2021, розширено права як органів місцевого самоврядування, так і районних, обласних державних адміністрацій, та, одночасно, позбавлено значної частини повноважень Кабінету Міністрів України, обмежено повноваження органів Держгеокадастру на розпорядженнями землям тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, наразі власником земель оборони є Житомирська обласна державна адміністрація, що підтверджує відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

На виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку Указом Президента України №68/2022 від 24.02.2022 створено, поміж іншого, Житомирську обласну військову адміністрацію. Зокрема, у ст. 1 цього Указу визначено, що у зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Указане корелюється з положеннями ч.4 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме: у разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій.19

Згідно ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про критичну інфраструктуру", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Таким чином, наразі повноваження власника земель оборони здійснює Житомирська обласна військова адміністрація, яка має діяти на захист інтересів держави, посилення її обороноздатності, забезпечення використання таких земель за призначенням.

Відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.07.2013 № 448, квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України); територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ); квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин ( п.2.1.).

Земельна ділянка, у надрах якої відповідач-1 надав дозвіл на видобуток піску, а відповідач-2 отримав право на його видобуток, що неможливо без використання земель оборони, перебуває у постійному користуванні Квартино-експлуатаційного відділу м. Житомир, у якого вона на відповідному обліку.

КЕВ м. Житомир виступає як уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 на виділеній території з питань контролю за додержанням закону при використанні земель оборони, забезпечення їх збереження, попередження негативного впливу на них тощо.

З огляду на зазначене, саме указані уповноважені державою органи мають захищати інтереси держави, у т. ч. й шляхом пред`явлення позову щодо усунення указаних у позовній заяві порушень закону.

Водночас, Міністерство оборони України, Житомирська ОВА та КЕВ м. Житомир з часу проведення аукціону, укладання спірного правочину та видачі спеціального дозволу на користування надрами, що є загальновідомим фактом та інформація про що загальнодоступна, не вживали й не вживають жодних заходів до захисту інтересів держави, не реалізовують надані законом повноваження щодо визнання таких дій та правочинів відповідачів протиправними.

А тому, зважаючи на пріоритетність обороноздатності Держави перед правом розпорядження та видобутку відповідачами корисними копалинами, у відповідності до ст. 131-1 Конституції України, прокурор має за обов`язок реалізувати надані повноваження щодо представництва її інтересів у суді. Адже обороноздатність країни є визначальним чинником для забезпечення її територіальної цілісності як в мирний час, так і в особливий період. Підрив обороноздатності країни несе невиправну шкоду державі.20

З цією метою прокурором ще 08.12.2023 за вих. №33-2915 поінформовано постійно землекористувача - КЕВ м. Житомира про можливі порушення інтересів держави діями відповідачів із зазначенням суті та відомостей про аукціон.

У відповіді від 18.12.2023 №8643 КЕВ м. Житомир інформувало, що дійсно частина родовища Відсічне розташоване в межах земельних ділянок 7/5 (військове містечко №7 Корчацька сільська рада) та 7/11 (військове містечко №7 Тетерівська сільська рада). Проте, через відсутність належного фінансування, позивач-3 не має можливості провести як земельно-технічні дослідження.

Оскільки зазначена відповідь КЕВ м. Житомир засвідчувала про невжиття постійним землекористувачем дієвих заходів щодо захисту інтересів держави, як і іншими позивачами, прокурором 08.04.2024 за вих. №33-1050 направлено у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до КЕВ м. Житомир, Житомирської ОВА та ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідне повідомлення про виявлені порушення, про необхідність вжиття заходів та у разі їх невжиття, про намір прокурора реалізувати надані законом повноваження щодо представництва інтересів держави в суді.

У відповіді №220/74/721 від 19.04.2024 Міністерство оборони України погодилось з необхідністю припинення права товариства здійснювати видобуток надр на землях оборони, що суттєво перешкоджатиме діяльності військової частини НОМЕР_4 . Проте, причин самостійного невжиття заходів чи час вжиття таких заходів не зазначило.

КЕВ м. Житомир у відповіді №1267 від 18.04.2024 підтримало необхідність подачі позову щодо припинення права використовувати надра земель оборони, запевнило у плідній співпраці. Проте, причин самостійного невжиття заходів, час вжиття таких заходів не зазначило.

Житомирська обласна військова адміністрація, попри вимоги закону, взагалі не надала відповіді на повідомлення прокурора у визначений ним строк.

Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженим органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту Інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивача є достатніми підставами для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.

Про вказане 29.12.2023 прокурором повідомлено позивачів відповідним листом, а також про прийняття рішення щодо пред`явлення прокурором позову на захист інтересів держави в особі КЕВ м. Житомир, Житомирської ОВА та ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що при зверненні з даним позовом до суду Першим заступником керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах, протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як зазначалось, прокурор в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до господарського суду з позовом до Держгеонадра, ТОВ "МАССИВ ПЛЮС" з вимогами про визнання недійсними результатів електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами, договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, спеціального дозволу на користування надрами.

Частиною 1 статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Спір у даній справі підлягає розгляду судом господарської юрисдикції з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Разом з тим таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини 4 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи державної влади, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 зазначеної статті).

Згідно із частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені нормативні положення, не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень та суб`єкта приватного права - юридичної особи, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного та адміністративного права.

При цьому помилковим буде застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, через які виник спір.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.01.2019 у справі №819/829/17 зазначено, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) є суб`єктом владних повноважень, а спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру належать до юрисдикції адміністративних судів. Проте після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.

Судом враховано, що спірний електронний аукціон стосувався продажу речового права - права користування надрами.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами спірного договору купівлі-продажу, а саме організатором (суб`єктом владних повноважень) та учасником аукціону (суб`єктом господарювання), не містять ознак нерівності цих сторін, перебування їх у відносинах влади та підпорядкування. Враховуючи, що за результатами аукціону між відповідачами укладено договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, відповідно до умов якого ТОВ "МАССИВ ПЛЮС" набуто речове право користування ділянкою надр та передбачено сплату коштів, то такий договір слід віднести до цивільно-правової угоди, який не містить ознак адміністративного договору, визначеного статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, даний спір стосується приватноправових відносин.

Такі висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 19.10.2021 у справі № 922/3322/20, від 01.11.2022 у справі № 910/7853/21.

Відповідно до частин 1, 3, 7 ст. 16 Кодексу України про надра (у редакції, чинній на час проведення аукціону, далі - КУпН) спеціальний дозвіл на користування надрами надається за результатами аукціону (електронних торгів), а за наявності підстав, визначених частиною першою статті 16-2 цього Кодексу, - без проведення аукціону (електронних торгів).

Аукціон (електронні торги) щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами проводиться шляхом електронних торгів, що здійснюються за допомогою дворівневої автоматизованої інформаційно-комунікаційної системи, яка забезпечує можливість створення, розміщення, оприлюднення та обміну інформацією і документами в електронній формі, які необхідні для проведення аукціону (електронних торгів), запобігання корупційним правопорушенням, та складається з бази даних системи аукціонів (електронних торгів) з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та електронних майданчиків, які взаємодіють через інтерфейс програмування додатків, що надається як код з відкритим доступом та визначає функціональність системи.

Порядок проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме - Порядком проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами, затвердженого постановою КМУ від 23 вересня 2020 р. №993 (далі - Порядок №993).

Спеціальний дозвіл на користування надрами за результатами аукціону (електронних торгів) надається відповідним дозвільним органом у порядку, визначеному цим Кодексом, переможцю аукціону (електронних торгів), який має право бути користувачем надр відповідно до частин першої - шостої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 КУпН надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання (ст. 5 КУпН).

Тобто, надра, зокрема пісок, нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, видобуток якого неможливий без використання землі, у тому числі й при видобуванні піску з родовища «Відсічне».

Для ініціювання продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) заявник подає до відповідного дозвільного органу заяву та додаткові матеріали, що включають оглядову карту, ситуаційний план, каталог географічних координат кутових точок, програму робіт, а якщо ділянка надр вже підготовлена для виставлення на аукціон (електронні торги) та інформація про неї розміщена на офіційному веб-сайті дозвільного органу - лише заяву із зазначенням назви такої ділянки (ст. 16 КУпН).

Ділянки надр, які пропонуються для виставлення на аукціон (електронні торги) з метою надання спеціального дозволу на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ), погоджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколи можливе надрокористування на запропонованих ділянках надр (у частині дотримання вимог природоохоронного законодавства), протягом 15 робочих днів з дня надходження запиту відповідного дозвільного органу разом з документами, передбаченими частиною десятою цієї статті. У разі відмови у погодженні центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, надає обґрунтовані зауваження (із зазначенням шляхів їх усунення) щодо неможливості надрокористування на запропонованій ділянці надр з дотриманням вимог природоохоронного законодавства. Такі погодження та зауваження оприлюднюються на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, протягом трьох робочих днів після прийняття відповідного рішення.

Як зазначено вище (у п. 1 цієї позовної заяви), на підставі заяви ТОВ «МАСИВ ПЛЮС» наказом Держгеонадр від 14.08.2023 № 410 затверджено перелік ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон (електронні торги) з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, у тому числі виставлено на продаж родовище піску «Відсічне» у Житомирському районі Житомирської області (п. 9 додатку до наказу). У подальшому, в електронній системі «ProZorro .Продажі» (ttps://prozorro.sale/auction/SUEOO 1-UA-588/), розміщено дані про аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами - родовище Відсічне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокуратура вказує, що виставляючи на продаж родовище піску «Відсічне» у межах визначених ним географічних координат WGS-84, що зазначені у проекті спеціального дозволу на користування надрами та оприлюдненому «Пакеті аукціонної документації», Держгеонадра не врахувало наступне.

За твердженням прокуратури, виставлене на продаж родовище піску «Відсічне» у межах зазначених у проекті спеціального дозволу на користування надрами та оприлюдненому «Пакеті аукціонної документації» географічних координат, не відповідає місцю розташування родовища, визначеного протоколом №4650 від 26.12.2018 Державної комісії України по запасах корисних копалин при Держгеонадра.

Підпунктом 15 пункту 2 Порядку №993 визначено, що пакет аукціонної документації - документи, що готуються Держгеонадрами та містять відомості про ділянку надр, дозвіл у межах якої виставляється на аукціон (назва та координати, місцезнаходження, загальна інформація про геологічну будову, початкова ціна лота, програма робіт), проект угоди про умови користування надрами.

Згідно п. 11 Порядку №993, оголошення про проведення аукціону повинно містити, поміж іншого, інформацію про лот, у тому числі назву, місцезнаходження та координати ділянки надр, дозвіл на користування якою виставляється на аукціон.

Така інформація, що міститься в оголошенні про проведення аукціону (крім реєстраційного номера лота), формується Держгеонадрами.

При цьому, інформація про ділянку надр, включену до лота, виставленого на аукціон, зазначається з урахуванням інформації, наведеної в документах, визначених Кодексом України про надра, та пакеті аукціонної документації.

Згідно затвердженої форми спеціального дозволу на користування надрами (наказ Мінприроди від 06.08.2010 N 321, що діє й понині), спеціальний дозвіл має містити, поміж іншого, відомості про ділянку надр, що надається у користування, де зазначаються повна назва родовища, ділянки, геологічних територій відповідно до державного балансу запасів корисних копалин України.

Водночас, Держгеонадра сформувало та виставило на аукціон інформацію про ділянку надр, включену до лота, без урахування інформації, наведеної в документах, визначених Кодексом України про надра, та пакеті аукціонної документації. Така інформація не відповідає відомостям протоколу №4650 від 26.12.2018 про запаси родовища піску та «Пакету аукціонної документації» в частині місця розташування родовита піску, а також ситуаційному та фактичному розташуванню родовища.

Як встановлено судом із матеріалів справи, родовище, що виставлене на продаж, згідно з відомостями протоколу №4650 від 26.12.2018 про запаси родовища піску, все родовище мало б бути під водою водосховища Відсічне, а корисна копалина мала б видобуватись при ліквідації мілин під час реконструкції водосховища «Відсічне» з метою очищення і збільшення об`єму водосховища.

Водночас, за висновками суду, переважна частина родовища піску Відсічне, що надана оспорюваним дозволом, розташована не під водосховищем, а накладається на земельні ділянки, що перебувають у власності держави та постійному користуванні КЕВ м. Житомир як землі оборони. Указане підтверджується як Ситуаційним планом родовища піску Відсічне, так і зазначеними вище дослідженнями спеціалістів.

Тобто має місце невідповідність оспорюваного аукціону правилам здійснення користування надрами, які встановлені Кодексом України про надра.

По-друге, оспорюваний аукціон проведений усупереч вимог ст. 18-1 КУпН.

Виставляючи за таких умов родовище піску на продаж, відповідач-1 не врахував вимоги ст. 18-1 КУпН, а саме: у разі якщо для провадження діяльності з видобування корисних копалин є необхідним надання в користування земельних ділянок державної чи комунальної власності, які на момент проведення аукціону чи конкурсу з надання надр у користування сформовані як об`єкт цивільних прав, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, уповноважений здійснювати розпорядження такими земельними ділянками, до початку проведення такого аукціону (конкурсу) за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, затверджує перелік земельних ділянок державної, комунальної власності, розташованих у межах ділянки надр, що передається в користування переможцю аукціону, конкурсу, і які мають бути передані йому в користування для видобування корисних копалин.

Водночас, указану процедуру не було дотримано, попри те, що згідно визначеного місця розташування ділянка надр родовища Відсічне, що передається Держгеонадра в користування переможцю аукціону, розташована на частинах сформованих земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0918 та :01:000:1209.

При цьому, орган виконавчої влади, уповноважений здійснювати розпорядження такими земельними ділянками, тобто Житомирської ОВА рішення про затвердження переліку земельних ділянок державної власності, розташованих у межах ділянки надр, що передається в користування переможцю аукціону, конкурсу, чи має передаватись, відсутнє (не приймалось).

Відповідач-1 указаної процедури не дотримався, безпідставно вважаючи, що земельна ділянка з родовищем піску не перебуває ні під водосховищем, ні під землями оборони тощо.

Такі твердження є неспроможними, адже відповідчу-2, органам охорони довкілля, а значить у відповідачу-1, аби він уважно ознайомився із документами та загальнодоступними відомостями, достеменно мало бути відомо, що на р. Тетерів, у визначених протоколом ДКЗ України №4650 від 26.12.2018 наявне водосховище.

Так, у цьому протоколі вже на першій сторінці вказано: «…Родовище руслових пісків «Відсічне» розташоване на відстані 100 м на схід від с. Перлявка Житомирського району Житомирської області, в межах лівого (блок С2-7) та правого (блоки С1-1-С1- 3, С2-4-С2-6 і С2-8) берегів водосховища «Відсічне» на р. Тетерів, на відстані понад 300 м від поверневого водозабору.

В п.2.3, 2.7 Протоколу зазначено, що «…Корисна копалина на родовищі "Відсічне" представлена алювіальними пісками голоценового віку, що залягають в ложі водосховища "Відсічне" на р. Тетерів. Гідрогеологічні умови родовища "Відсічне" характеризуються тим, що воно знаходиться в умовах повного затоплення водами водосховища на р. Тетерів.».

Аналогічні відомості зазначені і в пояснювальній записці, що долучена Держгеонадрами в описі лоту на «Проззоро.Продажі», характеристиці родовища Відсічне, що є додатком 1 до угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 31.10.2023 №6747.

В зв`язку з цим, не знаходять підтвердження та повністю спростовуються доводи Держгеонадр про те, що їм було невідомо про те, що родовище Відсічне знаходиться під водосховищем Відсічне.

Окрім цього, Держгеонадра мало бути відомо, що надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння (ст.1 Кодексу).

Родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання (ст. 5 КУпН).

Тобто, надра, зокрема пісок, нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, видобуток якого неможливий без використання землі, у тому числі й при видобуванні піску з родовища «Відсічне».

Відповідно, відповідач-1 зобов`язаний був, перед продажем з аукціону родовища у визначених ним географічних координатах, перевести їх в геодезичні координати та пересвідчитись, у чиєму ж користуванні чи власності перебуває земельна ділянка та чи взагалі можливо її передавати під надрокористування

За таких умов, Держгеонадра не мало правових підстав виставляти на продаж лот із родовищем корисних копалин Відсічне у визначених ним межах координат, оскільки воно розташоване на землях державної власності, рішення щодо якої не прийнято.

По-третє, вказане родовище розташоване в надрах земель оборони, що не можуть бути передані під видобуток корисних копалин.

Так, згідно частин 1, 4 ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони», військові частини та установи зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» військові частини можуть дозволяти фізичним і юридичним особам лише вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування, за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що законом не передбачений видобуток надр на землях оборони, як і надання Держгеонадра спеціального дозволу на користування надрами на таких землях, чи під земною поверхнею земель оборони.

Таким чином, твердження відповідча-1, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, не відповідають фактичним обставинам та наданим прокурором доказам.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України, відповідач-1 мав діяти з дотриманням принципу верховенства права (ст.8 Конституції України), у тому числі за принципом "дозволено лише те, що прямо визначено законом".

Згідно правових висновків, що викладені в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 911/494/17, вирішуючи спір про визнання торгів недійсними необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати торгів.

Вищезазначене засвідчує, що при проведенні спірного аукціону мало місце порушення вимог законодавства при його проведенні, оскільки такий лот з такими умовами (у частині визначених меж ділянки надр) взагалі не міг бути виставлений на продаж без вирішення питання про можливість видобутку піску на землях оборони.

Відповідно до державного акту серії Б №022537 Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Житомир є постійним користувачем земельної ділянки площею 15724, 8 га, у тому числі земельних ділянок із кадастровими номерами :01:000:0918 площею 1339, 91 га та :01:000:1209 площею 1357, 20 га.

Ситуаційний план родовища піску «Відсічне» площею 28,62 га у межах визначених географічних координат засвідчує, що окремі частини ділянок накладаються на суходіл правого берега р. Тетерів і не перебувають під водосховищем «Відсічне».

Проведеним Житомирською філією ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" здійснено переведення географічних координат WGS-84 на систему координат СК-63, накладено межі ділянок родовища піску «Відсічне» на ділянки з кадастровими номерами :01:000:0918 та :01:000:1209 і встановлено, що вони накладаються: Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.06.2024 5 - Ділянка №1 площею 3, 62 га накладається на землі оборони площею 3,5985 га (99%); - Ділянка №3 площею 18 га накладається на землі оборони повністю (100%); - Ділянка №4 площею 3,85 га накладається на землі оборони площею 1, 0032 га (26%); - Ділянка №5 площею 2,65 га накладається на землі оборони площею 0,4285 га (16%).

Зазначені обставини спростовують аргументи відповідача-2 щодо відсутності доказів накладання земельних ділянок родовища надр на земельні ділянки, що перебувають у власності держави, право користування якими надано КЕВ м. Житомир.

Відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені обставини.

За встановлених обставин, спеціальний дозвіл на видобування надр (піску) з родовища Відсічне не міг бути виставлений на торги та проданий, так як видобуток надр (піску) відбуватиметься на ділянці, де переважна частина родовища піску Відсічне накладається на земельні ділянки, що перебувають у власності держави та постійному користуванні КЕВ м. Житомир як землі оборони.

Як встановлено судом, Держгеонадрами виставлено на продаж спеціальний дозвіл на користування надрами на ділянці, на якій заборонено видобуток корисних копалин, чим порушуються права власника землі та землекористувача, створюється загроза обороноздатності країни під час триваючої військової агресії та інтереси держави загалом. Встановлені порушення законодавства є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, що зумовлює недійсність спеціального дозволу на користування надрами та укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами. Суд приходить до висновку, що такі порушення суперечать інтересам Держави. А тому, результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами - родовище Відсічне, оформленого протоколом про результати аукціону від 05.09.2023 № SUE001-UA-5 88, мають бути визнані судом недійсними.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 25.09.2023 №2/3-23.

Підставою для укладання оспорюваного договору є результати електронного аукціону, що оформлені відповідним протоколом проведення електронного аукціону від « 05» вересня 2023 року № SUE001-UA-588, про що зазначено у п.2.1. Договору від 25.09.2023.12

Як засвідчують пункти 4.1-4.3 Договору, обов`язок укласти такий правочин визначений Законом. Зокрема, після сплати всіх необхідних платежів та вартості придбаного лоту, продавець зобов`язаний надати переможцю аукціону Дозвіл, оформлений згідно з умовами розділу 2 цього Договору та відповідно до Форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2023 № 353, та укласти угоду про умови користування надрами, яка є невід`ємною частиною Дозволу, з врахуванням умов, передбачених абзацом п`ятим п. 28 Порядку проведення аукціонів.

Згідно з частиною 3 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

До договорів кулівлі-продажу, укладених за результатами аукціону, застосовуються загальні правила з урахуванням особливостей, що встановлюються відповідними актами законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами частини третьої наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 за результатами аукціону, проведеного з порушенням вимог законодавства, суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства щодо забезпечення обороноздатності країни, а тому наявні підстави для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Встановивши обставини даної справи та надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що Держгеонадрами не дотримано порядку узгодження з Міндовкіллям переліку родовищ, що виставляються на торги, а також недодержано встановленого законодавством порядку надання надр у користування та порядку використання земель оборони, що є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, що зумовлює недійсність дозволу на користування надрами та укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Таким чином, договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами, укладений за результатами аукціону, проведеного з порушенням вимог законодавства, підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Такі доводи щодо належного способу захисту порушеного права держави узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20, від 13.01.2022 у справі № 910/6750/20, від 15.02.2022 у справі № 910/1603/21 тощо.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які13

встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 19.11.2019 у справі №918/204/18 та від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17 та від 05.05.2020 у справі № 911/1634/19.

А тому, попри той факт, що позивачі не були стороною договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 25.09.2023 №2/3-23, це не позбавляє їх права звернутись до суду з вимогою про визнання його недійсним. 2.3. Щодо визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 31.10.2023 №6747.

Оскільки встановлені порушення законодавства є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 25.09.2023 №2/3-23, то указане зумовлює необхідність визнання недійсним дозволу на користування надрами.

Як указано вище, стаття 16 ЦК України передбачає, поміж іншого, можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому ефективність обраного позивачем способу захисту означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, ефективний засіб (спосіб) захисту призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.14

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11,09.2018 у справі № 905/1926/16, Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 915/161/20, від 21.01.2021 у справі № 921/266/18.

На переконання прокурора, порушені права та законні інтереси держави у цій справі підлягають захисту не лише визнанням судом недійсними результатів аукціону та вказаного договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 25.09.2023 №2/3-23, а й недійсним дозволу на користування надрами.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Суд зазначає, що відповідачі не спростували у встановленому законом порядку та належними засобами доказування викладені прокуратурою та позивачем у позові аргументи та надані ним докази.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників справи була ретельно досліджена судом, проте висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позову прокурора не спростовує.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 46, 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсними результати електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Родовище В ід січне, оформленого протоколом про результати аукціону від 05.09.2023 № SUE001-UA-588.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування піску родовища Відсічне, яке знаходиться у Житомирському районі Житомирської області від 25.09.2023 №2/3-23 укладений Державною службою геології та надр України з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСИВ ПЛЮС».

4. Визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 31.10.2023 №6747, виданий Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідальністю «МАССИВ ПЛЮС».

5. Стягнути з ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ ГЕОЛОГІЇ ТА НАДР УКРАЇНИ (Україна, 03057, місто Київ, вул.Цедіка Антона, будинок 16; ідентифікаційний код 37536031) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (01104, м. Київ, вул.Петра Болбочана, 8 ) 4026,00 грн судового збору.

6. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАССИВ ПЛЮС" (Україна, 10029, Житомирська обл., місто Житомир, вул.Острозьких князів, будинок 95-А, квартира 5; ідентифікаційний код 44023886) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (01104, м. Київ, вул.Петра Болбочана, 8 ) 4026,00 грн судового збору.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2025

Суддя М.О. Лиськов