ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 червня 2025 року Справа № 903/423/25
Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., розглянувши справу №903/423/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7, м. Луцьк

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Луцьк

про стягнення 17 300,00 грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю Дельта-7 звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 17 300,00 грн. заборгованості в т.ч. 12 600,00 грн. суми основного боргу по орендній платі та 4 700,00 грн. штрафу за прострочення сплати орендної плати

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору №19 оренди торгового місця від 01.05.2008 в частині своєчасної оплати орендних платежів.

Ухвалою суду від 18.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18.04 2025 надано позивачу праву надати суду докази направлення копії позовної заяви та доданих матеріалів до неї відповідачу, за місцезнаходженням останнього відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (проспект Соборності, будинок 29, квартира 30, місто Луцьк, 43024).

Ухвала суду від 18.04.2025 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7 та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 18.04.2025.

Ухвала суду від 18.04.2025 була направлена відповідачу - ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією за адресою місцезанходження: (43024, місто Луцьк, проспект Соборності, будинок 29, квартира 30) та за адресою місце перебування останнього відповідно до позовної заяви ( АДРЕСА_1 ), відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №102 ухвала від 18.04.2025 про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 14.02.2025 за адресою місцепреребування ( АДРЕСА_1 ).

22.04.2025 від позивача на виконання ухвали суду від 18.04.2025 було надано докази направлення копії позовної заяви та доданих матеріалів до неї відповідачу, за місцезнаходженням останнього відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (проспект Соборності, будинок 29, квартира 30, місто Луцьк, 43024) та долучено: опис вкладення у лист, надкладну «Укрпошти» та фіскальний чек.

05.05.2025 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву за вх.№01-75/1392/25 у якому заперечує щодо задоволення позову.

09.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив за вх.№01-75/1467/25.

У відповідності до п.п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач про розгляд справи судом повідомлені належним чином.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Відповідно сто п.1 ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ч.2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

01 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Педичем Юрієм Вікторовичем (Орендар) укладено договір №19 оренди торгового місця, площі (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування торгове місце, площею 17,5 кв. м., яке знаходиться: ряд №11, місце №19.

Згідно п.1.4 Договору встановлена металева конструкція , палатка, магазин являється власністю орендаря.

Вступ орендаря у користування орендованим місцем, площею настає одночасно із підписанням сторонами договору. (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п 2.2 Договору, у випадку припинення торгівельної діяльності, Орендар зобов`язаний у письмовій формі попередити про це Орендодавця не пізніше, як за 30 днів, провести при цьому повний розрахунок та здати орендовану площу в належному стані.

Орендна плата визначається у розмірі 350,00 грн., за місяць та вноситься щомісячно до 5-го числа поточного місяця. (п.3.1 Договору)

Відповідно до п. 4.1.2 Орендар зобов`язується своєчасно, не пізніше до 5-го числа поточного місяця в повному обсязі сплачувати Орендодавцю орендну плату, плату за спожиту електроенергію і інші комунальні послуги.

Згідно п 5.1.1 за порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 4.1.2 Орендар сплачує: за прострочку з 5-го до 15-го числа штраф в сумі 10 грн. за кожний день прострочки, за несплату після 15-го числа штраф у сумі 50 грн. за кожний день прострочки.

Цей договір вступає в дію з 01.08.2008 та укладається до 31.12.2008 (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 6.6 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору після закінчення його терміну протягом одного календарного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих же умовах.

Дія Договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії; дострокового розірвання, невиконання будь-якою стороною умов цього договору.(п. 6.5)

Згідно приписів ч. 1 ст. 284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Суд встановив, що на виконання умов договору оренди від 01.05.2008 №19 відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується підписами сторін на договорі та не заперечується відповідачем.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Педичем Ю.В. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, запис №004005442 від 24.12.2020, підстава - власне рішення.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, носять характер господарських. Позовну заяву подано до суду 14.04.2025, коли підприємець Педич Ю.В. втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду на підставі п.1 ч.1ст.20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи приписи ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), припинення фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності Педичем Ю.В. підприємницької діяльності, не припиняє його зобов`язань, які пов`язані з підприємницькою діяльністю і які залишаються за ним як за фізичною особою.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Проте, Педич Ю.В. взяті на себе згідно договору оренди від 01.05.2008 №19 зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з позивачем по сплаті заборгованості за договором не виконав, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку позивача за період оренди з 01.01.2022 по 31.12.2024 заборгував 17 300,00 грн.

Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача 12 600,00 грн. заборгованості по орендній платі та 4 700,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 144 ГК України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.ст. 759, 762 ЦК України, ст.ст. 283, 286 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Суд встановив, що відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір оренди від 01.05.2008 №19 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, припинений 31.12.2024.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становить 12 600,00 грн., не погашена та підлягає до стягнення.

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 4.1.2 Орендар зобов`язується своєчасно, не пізніше до 5-го числа поточного місяця в повному обсязі сплачувати Орендодавцю орендну плату, плату за спожиту електроенергію і інші комунальні послуги.

Згідно п 5.1.1 за порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 4.1.2 Орендар сплачує: за прострочку з 5-го до 15-го числа штраф в сумі 10 грн. за кожний день прострочки, за несплату після 15-го числа штраф у сумі 50 грн. за кожний день прострочки.

За наведених обставин, обґрунтованим та підлягає до стягнення з відповідача штраф на суму 4 700,00 грн. за несплату орендної плати після 15-го числа у сумі 50 грн. за кожний день прострочки, у зв`язку з тим, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати орендної плати у повному розмірі у строк, визначений договором.

З огляду на викладені обставини, вимога позивача про стягнення з відповідача 12 600,00 грн. заборгованості по орендній платі та 4 700,00 грн. штрафу є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо відзиву відповідач, за вх.№01-75/1392/25 від 05.05.2025 в якому останній зазначає що ним на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта-7, було направлено лист-повідомлення, в якому заявлено про своє бажання розірвати договори оренди, в тому числі розірвати договір оренди торгового місця №19 від 01.05.2008.

Відповідно до листа-відповіді позивача за №755 від 13.02.2025 який був скерований на на адресу Педича Юрія Вікторовича, у якому останнього повідомлено, що договір оренди торгівельного місця, площі №19 від 01.05.2008 договір оренди торгівельного місця, площі №19 від 01.05.2008 вважається припиненим 31.12.2024.

Відповідним листом повідомлено орендаря, що припинення договору не звільняє від обов`язку здійснити повний розрахунок за користування об`єктом оренди. Оскільки заборгованість, згідно договору №19 оренди торгового місця , площі від 01.05.2008, становить 17 300,00 грн., просить перерахувати залишок заборгованості на рахунок Орендодавця.

Щодо заперечень відповідача про те, що на момент укладення договору він діяв як фізична особа, спростовуються позивачем у відповіді на відзив, а саме зазначено у преамбулі договору оренди торгівельного місця, площі №19 від 01.05.2008 що фізична особа-підприємець діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В01 №257940.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в сумі 3 028,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Педича Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" (45606, Волинська область, Луцький район, село Рованці, вулиця Європейська, будинок 3, ) 17 300,00 грн. заборгованості в т.ч. 12 600,00 грн. заборгованості по орендній платі, 4 700,00 грн. штрафу за прострочення сплати орендної плати та 3 028,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як