ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1274/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ ЕСТЕЙТ-СЕРВІС"
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: 5.475,43 грн - заборгованість за бездоговірне користування тепловою енергією за період з жовтня 2021 до грудня 2021; 187.055,32 грн - заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 до квітня 2023; 410,32грн - абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 до липня 2023; 3.802,75 грн - заборгованість з технічного обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за публічним договором за період з липень 2022 до липня 2023.

Суд зазначає, що правила виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України ідповідно до частини третьої якої спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Предметом позову в цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з постачання теплової енергії. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: м. Харків, вул. Динамівська, 2, літ. "А-4".

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 з урахуванням малозначності справи №922/1274/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

30.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №10599/25), в якому вважає доводи та аргументи позивача безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" зверталося до позивача з проханням видати технічні умови на встановлення в нежитлових приміщеннях, котрі належать відповідачу, індивідуального вузла обліку та регулювання теплової енергії, а також із заявою про намір відмовитися від послуг КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ". Проте, позивач так і не допоміг відповідачу у вирішенні цього питання. Відповідач зазначає, що у підвальній частині нежитлових приміщень, котрі належать йому на праві власності, відсутні будь-які опалювальні прилади, теплообмінники або розподілювачі теплової енергії; технічно не передбачено регулювання або облік температурного режиму; температура повітря не підтримується відповідно до нормативів для житлових чи адміністративних приміщень. Окрім цього, ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" не вчиняло жодних дій, які б підтверджували акцепт умов публічного договору - не подавалася заява про приєднання, не підписувалися акти приймання-передачі теплової енергії, не здійснювалися регулярні платежі. А тому жодних договірних правовідносин між сторонами не виникло. Також зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності щодо заявлених до стягнення сум.

06.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання (вх. №11017/25), в якому просить суд визнати поважними причини неподання позивачем у строк, встановлений статтею 80 ГПК України докази, а саме: рахунки-фактури, акти підключення та відключення, розрахунок теплового навантаження та акт обстеження системи об`єкту від 11.01.2021 №173/4308.

06.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №11026/25), в якій зазначив, що твердження Відповідача стосовно відсутності будь-яких опалювальних приладів, теплообмінників та розподілювачів теплової енергії не підтверджено жодними доказами. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону до житлових будівель. Належні відповідачу приміщення не мають окремого теплового вводу, система опалення цих приміщень є єдиною з загальнобудинковою системою опалення. А тому встановлення індивідуального теплового лічильника на ці приміщення, без реконструкції існуючої системи опалення, технічно не передбачається можливим. Окрім цього, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії в опалювальний період 2021-2022, 2022-2023 є фактом приєднання споживача до умов публічного договору (акцептування договору).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/1274/25 поновлено КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" строк на подання доказів та долучено їх до матеріалів справи.

Правом на подання заперечень у встановлений судом процесуальний строк відповідач не скористався.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові приміщення підвальної частини №13, 14, 16-:-21, III, V, VIII, IX та місця заг. користування №II пл. 8,4 кв. м, та прим. 1-го пов. №1-:-5, 7, заг. пл. 357,6 кв. м в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, 2 (далі - Приміщення) належать відповідачу на праві приватної власності з 29.06.2016 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2016 реєстр. №4907.

Згідно з Актом обстеження системи теплоспоживання об`кта від 11.01.2021 №173/4308, складеного КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", встановлено, зокрема, що ТОВ "АН "ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" є власником Приміщення. На вводі системи опалення житлового будинку відсутній прилад обліку. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа нежитлових приміщень 357,6 кв. м. Згідно з технічним паспортом від 26.05.2008 №70917 загальна площа приміщень 357,6 кв. м (площа 1-го поверху = 124,0 кв. м; підвал = 225,2 кв. м; сходи = 8,4 кв. м). Згідно з проведеними вимірами заглиблення в ґрунт = 2,7 м. Система опалення приміщення ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку. Визначити тип та кількість опалювальних приладів неможливо (доступ не надано).

На підставі Актів підключення/включення від 20.10.2021 №173/30343, від 29.10.2022 №173/32367, від 06.04.2023 №173/33601 здійснювалося постачання теплової енергії до будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, 2. Зазначені акти на підключення та відключення опалення в опалювальних сезонах 2021-2022, 2022-2023 підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" та балансоутримувача будинку.

Позивач зазначає, що станом на момент подання даного позову по особовому рахунку відповідача 17300-1420 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію без укладення договору на загальну суму 5.475,43 грн, яка утворилася за період жовтень-грудень 2021.

Окрім цього позивач зазначає, що на підставі частини п`ятої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022), на офіційному сайті КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Індивідуальний договір). Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021 та укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.

Оскільки Приміщення, котрі належать відповідачу на праві приватної власності, розташовані в житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, 2, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі Індивідуального договору.

Згідно умовами Індивідуального договору КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" як виконавець зобов`язався надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до пункту 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Положеннями пункту 51 Індивідуального договору передбачено, що він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 32 Індивідуального договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно з пунктом 30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.

Як зазначає позивач, по особовому рахунку відповідача №17301-1420 обліковується заборгованість за Індивідуальним договором, а саме: за спожиту теплову енергію за період грудень 2021-квітень 2022, жовтень 2022-квітень 2023 у загальній сумі 187.055,32 грн, а також за абонентською платою за період з грудня 2021 до липня 2023 на загальну суму 410,32 грн.

Позивачем направлялися відповідачу рахунки-фактури на оплату спожитої теплової енергії та на оплату абонентської плати, які відповідачем оплачені не були.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 13, частини першої статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з 01.07.2022 набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності (далі - Договір з технічного обслуговування), який укладається з урахуванням статей 11, 633, 634, 641, 642 ЦК України та опублікований на офіційному сайті Позивача в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01.06.2022. За умовами якого КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" як виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внітрішньобудинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 13 Договору з технічного обслуговування, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги сплачується споживачем виконавцю щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Позивач зазначає, що по особовому рахунку відповідача №17301-1420 обліковується заборгованість за Договором з технічного обслуговування в сумі 3.802,75 грн, яка утворилася за період з липня 2022 до липня 2023.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за Індивідуальним договором та Договором з технічного обслуговування, а також споживання теплової енергії без достатніх правових підстав (за відсутності договору) позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статей 4, 5 ГПК України, статті 15 ЦК України та статті 20 ГК України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову.

Предметом спору у цій справі є питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за бездоговірне користування тепловою енергією, а також заборгованості за Індивідуальним договором, абонентської плати за Індивідуальним договором, а також заборгованості за Договором з технічного обслуговування.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у різні періоди, за які позивачем у даній справі було здійснено нарахування теплової енергії, регулюються ЦК України, ГК України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воли і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630), Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила №1198), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (далі - Правила №830).

У Законі України "Про теплопостачання" та Правилах №1198 надано визначення поняттю "споживач", а саме:

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (Закон);

- споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил);

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил №1198 споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку спірна заборгованість виникла в період жовтень-грудень 2021, грудень 2021-квітень 2022, жовтень 2022-квітень 2023 внаслідок споживання теплової енергії у Приміщенні, котре належать на праві власності відповідачу.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії без укладення договору в сумі 5.475,4, грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу четвертого статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачений обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною другою статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Матеріали справи не містять доказів підписання договору на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем у період жовтень-грудень 2021.

Суд зазначає, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (див. правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 року у справі №922/4239/16).

Позивач зазначає, що система опалення Приміщення, належного на праві власності відповідачу, централізована та єдина з системою опалення житлового будинку по вул. Динамівська, 2 у м. Харкові, окремого теплового вводу в приміщення відповідача немає.

Цей факт підтверджується актами про підключення та відключення опалення до житлового будинку по вул. Динамівська, 2 у м. Харкові - централізоване. Також, у додатках да вказаних актів визначений перелік споживачів, розташованих у житловому будинку за адресою: вул. Динамівська, 2, підключених до єдиної системи опалення будинку, зокрема, ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" з особовими рахунками 17300-1420, 17301-1420.

При цьому, підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі приміщення в житловому будинку.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б засвідчували факт відключення Приміщення відповідача від мереж централізованого теплопостачання.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини шостої статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 ГК України.

За змістом статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

В розумінні статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку відповідача №17300-1420 обліковується заборгованість за бездоговірне користування тепловою енергією за період з жовтня 2021 до грудня 2021 в розмірі 5.475,43 грн.

Разом з цим, суд вважає неможливим задоволення такої позовної вимоги про стягнення коштів, яка не має здатності до арифметичної (математичної) перевірки, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.

Диспозитивність означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України).

З аналізу змісту наведених статей вбачається, що доведення суми заборгованості є обов`язком особи, яка звертається до суду з вимогою про стягнення такої суми. Суд зобов`язаний перевірити наданий розрахунок на предмет дотримання у такому розрахунку вимог чинного законодавства та правильності арифметичних розрахунків.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості позивачем здійснено нарахування відповідачу наступних обсягів теплової енергії в період бездоговірного користування, а саме: за жовтень 2021 - 0,56267 Гкал на суму 890,50 грн; за листопад 2021 - 2,78507 Гкал на суму 4.407,74 грн; у грудні 2021 здійснений перерахунок згідно постанови КМУ від 10.11.2021 №1209 на суму 181,65 грн.

Розрахунок вартості теплової енергії здійснювався за наступною формулою: Р т.е. = Qоп*((t в.п. - t з.п.)/((t в.п. - t ср))*Т оп.

Разом із тим, у позовній заяві позивачем не зазначені всі вихідні дані, котрі ним використовувалися під час визначення кількості спожитої відповідачем теплової енергії, що унеможливлює перевірити його правильність. Так, позивачем ніякими доказами не підтверджені складові формули визначення кількості отриманої теплової енергії, зокрема, температуру внутрішнього повітря приміщення, середню температуру зовнішнього повітря за місяць, кількість годин подачі опалення, коефіцієнт розподілу теплової енергії, тощо.

В силу принципів змагальності і рівності сторін суд не займається обґрунтуванням позову замість позивача, тому судом не здійснювався пошук та залучення доказів існування вказаної формули, порядку визначення її складових тощо.

Крім того, додатково суд звертає увагу на ту обставину, що розрахунок теплового навантаження приміщень, який є однією зі складових формули визначення кількості теплової енергії, був виконаний центром контролю та обліку теплоспоживання КП "Харківські теплові мережі".

Як вбачається з відповідного акту, позивач огляд приміщень не робив. При здійсненні вказаного розрахунку не враховано останнім, термічного супротиву стін приміщень не встановлено та не враховано даних про матеріали стін, їх товщину, кількість шарів тощо. Даний факт підтверджується Актом обстеження системи теплоспоживання об`єкта від 11.01.2021 №173/4308. Зі змісту якого вбачається, що в ньому відсутнє посилання на наявність у Приміщенні будь-яких опалювальних приладів та/або трубопроводів, у зв`язку з відсутністю доступу до Приміщення.

Підсумовуючи викладене, суд підкреслює, що розрахунки позивача в цій частині не мають здатності до арифметичної та логічної перевірки, в силу чого не можуть бути задоволені.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивач не довів обсяг та вартість поставленої відповідачу в період жовтень-листопад 2021 теплової енергії, відповідно не доведеною є й заявлена до стягнення сума боргу в розмірі 5.475,43 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті теплової енергії та абонентської плати за Індивідуальним договором, а також за Договором з технічного обслуговування, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що обсяг спожитої відповідачем теплової енергії за період з грудень 2021 - квітень 2022, жовтень 2022 - квітень 2023 має визначатись за Індивідуальним договором, укладеним між КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" та ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" 01.12.2021, тоді як останній вказує, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини з приводу поставленої теплової енергії.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Частиною першою статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг за постачання теплової енергії, абонентської плати та технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за Індивідуальним договором та Договором з технічного обслуговування, які є публічними договорами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", який введено в дію з 01.05.2019.

Цим Законом регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

В обґрунтування висновку про те, що правовідносини між КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" та ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" регулюються Індивідуальним договором, позивач посилається на абзац третій пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та частину п`яту статті 13 цього Закону.

Згідно із частиною сьомою статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Відповідно до вказаних норм договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг (абзац третій пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання (частина п`ята статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин.

Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23).

Пунктом 4 Правил №1198 визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

31.10.2021 на офіційному сайті КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" http://www.hts.kharkov.ua/ в мережі Інтернет був розміщений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Також 01.07.2022 опубліковано публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг (позивача) не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з позивачем як виконавцем комунальної послуги.

Суд зауважує, що законодавцем була передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому не підписання заяви-приєднання до договору не є наслідком відсутності підстав для укладання договору, оскільки у даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не узалежнює його укладеності від обов`язковості підписання заяви-приєднання.

Отже, відповідачем була прийнята (акцептована) оферта позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини п`ятої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", шляхом надання послуг з теплопостачання.

Таким чином твердження відповідача про відсутність будь-яких договірних правовідносини з КП "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку відповідача №17301-1420 обліковується заборгованість за Індивідуальним договором за спожиту теплову енергію в загальній сумі 187.055,32 грн, яка утворилася за період грудень 2021 - квітень 2022, жовтень 2022 - квітень 2023.

Суд зазначає, що умовами пункту 11 Індивідуального договору передбачено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.

У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (пункт 12 Індивідуального договору).

На виконання пунктів 1, 2, 3, 5, б, в частини другої, пункту 2 частини третьої, частин четвертої і п`ятої статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" було розроблено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі - Методики №315).

У відповідності до пункту 1 Розділу III Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді (Qоп буд) визначається так, зокрема, розрахунковим методом у разі відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будівлі/будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 цього розділу.

Нормативне теплове навантаження (Q буд.норм) будівлі/будинку розраховується за формулою: Q буд.норм = Qmax*(t вн.норм - t сер.оп.пер)/(t вн.норм - t min.оп.пер)

Фактичний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді розраховується за формулою: Q оп буд = К відкл * Q буд.норм * m опал.розр* (t вн.норм - t сер.оп.пер)/(t вн.норм - t min.оп.пер).

Системний аналіз наведених правових норм, які регулюють, відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг та їх оплати, дає підстави для висновку, що оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється виключно на договірних засадах, які відповідають типовому договору і не можуть містити інших оплачуваних додаткових умов.

Судом встановлено, що розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за період грудень 2021 - квітень 2022, жовтень 2022 - квітень 2023 проведений позивачем за формулою Р т.е. = Qоп*((t в.п. - t з.п.)/((t в.п. - t ср))*Т оп. Тобто, не за складовими та не за формулами, наведеними у Методиці №315, як то передбачено умовою пункту 12 Індивідуального договору. Жодних пояснень з цього позовна заява не містить.

Суд зазначає, що Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Необхідність застосування цієї Методики визначено і умовами Індивідального договору (пункт 11), зважаючи на що її дотримання для розрахунку розміру позовних вимог відносно періоду грудень 2021 - квітень 2022, жовтень 2022 - квітень 2023 вимагається статтею 629 ЦК України, враховуючи позицію позивача про укладенність такого договору внаслідок акцептування його умов фактом споживання тепла відповідачем.

Отже, всі розрахунки щодо споживання теплової енергії проводяться у відповідності до Методики №315, яка є обов`язковою для позивача при проведені нарахувань та перерахунків.

Натомість, розрахунки спожитої відповідачем теплової енергії, які додані позивачем до позовної заяви, суперечать вищевказаній Методиці №315 і є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" заборгованості за Індивідуальним договором за період з грудня 2021 до квітня 2023 в розмірі 187.055,32 грн з мотивів недоведеності розміру таких вимог.

Оскільки, по-перше, у світлі принципів змагальності та диспозитивності суд не повинен самостійно збирати докази задля встановлення обставин, покладених в основу заявлених позовних вимог; по-друге, само по собі розміщення Приміщення відповідача в опалюваному житловому будинку хоча і передбачає можливаість споживання тепла, але не дозволяє визначити обсяг грошових зобов`язань перед позивачем з оплати такого тепла за наявними у матеріалах справи документами у розмірі заявлених позовних вимог, доведення яких є обов`язком позивача; по-третє, відомості особових рахунків, представлені позивачем, є похідними від тих параметрів, які мають бути доведеними належними доказами і розрахованими у відповідності до Методики №315 для придатності для їх подальшої веріфікації судом.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ "АН ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" заборгованості за Індивідуальним договором за період з грудня 2021 до квітня 2023 в розмірі 187.055,32 грн задоволенню не підлягають.

Умовами пункту 30 Індивідуального договору визначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається, зокрема, з плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://hts.kharkov.ua/docs/2022_02_01_104_abonplata.pdf.

Пунктом 32 Індивідуального договору передбачено, що плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Відповідно до пункту 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з підпунктом 3 пункту 41 Індивідуального договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.

На підставі вищенаведених положень Індивідуального договору позивачем нарахована відповідачу плата за абонентське обслуговування в розмірі 410,32 грн за період грудень 2021 - липень 2023.

З урахуванням приписів пункту 34 Індивідуального договору строк оплати плати за абонентське обслуговування в розмірі 410,32 грн є таким, що настав. Доказів сплати відповідачем плати за абонентське обслуговування матеріли справи не містять.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача плати за абонентське обслуговування в розмірі 410,32 грн.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 3.802,72 грн за період липень 2022 - липень 2023, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219 затверджено Порядок обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 11.08.2021 №197) (надалі - Порядок).

Порядок поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, а також виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення з ними споживачами індивідуальних договорів про надання такої послуги з використанням та обслуговуванням внутрішньобудинкових мереж.

Обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації (пункт 4 розділу 1 Порядку).

Виконавець забезпечує функціонування та підтримку в робочому стані елементів внутрішньобудинкових систем відповідно до заданих параметрів і режимів роботи (пункт 6 розділу 1 Порядку).

Технічне обслуговування складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи чи заданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо та не включає обслуговування вузлів комерційного обліку (пункт 7 розділу 1 Порядку).

Так, на офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 01.07.2022 опубліковано публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.

Відповідно до положень пункту 30 Договору з технічного обслуговування цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

За умовами пункту 4 Договору з технічного обслуговування у фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.

Факт отримання відповідачем послуг підтверджується наявними в матеріалах справи актами підключення споживача від 20.10.2021 №173/30343 та від 29.10.2022 №173/32367.

У постанові від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 Верховний Суд за аналогічних обставин погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що споживач фактично акцептував умови Типового індивідуального договору шляхом отримання відповідних послуг теплопостачальника.

Відповідно до пункту 11 Договору з технічного обслуговування вартість послуг з технічного обслуговування (у тому числі з аварійного) обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання складає 0,818 грн. за 1 кв. м (з ПДВ) опалювальної площі.

Згідно з інформацією з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приміщення відповідача має загальну площу 357,6 кв. м, а отже плата за технічне обслуговування становить 292,52 грн.

Факт наявності заборгованості за невиконання зобов`язань по оплаті послуг за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 3.802,72 грн за період липень 2022 - липень 2023 підтверджується документально належними та допустимими доказами, наявними у справі.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати ним заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за Договором з технічного обслуговування.

Таким чином заборгованість за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за Договором з технічного обслуговування, що утворилася за період з липня 2022 по липень 2023, становить 3.802,72 грн і така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із тим, відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції Закону від 08.11.2023 №3450-IX) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Суд зазначає, що позивачем не був пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом. Таким чином заява відповідача про застосування строку позовної давності визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача:

- заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором в сумі 410,32 грн за період з грудня 2023 до липня 2023;

- заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 3.802,72 грн за період з липня 2022 до липня 2023.

В частині стягнення заборгованості з постачання теплової енергії в сумі 5.475,43 грн (за бездоговірне споживання) та в сумі 187.055,32 грн (за Індивідуальним договором) суд відмовляє, у зв`язку з їх необґрунтованістю в заявленому до стягнення розмірі.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями статті 129 ГПК України, згідно з якими судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно, витрати зі сплати судового збору в розмірі 51,87 грн, покладаються на відповідача, в іншій частині (2.370,53 грн) залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ ЕСТЕЙТ-СЕРВІС" (Україна, 03164, м. Київ, вул. Миколи Ушакова, буд. 34, кв. 56, ) на користь Комунального підприємства "ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (Україна, 61037, Харківська обл., м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, )

- 410,32 грн - абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 до липня 2023;

- 3.802,75 грн - заборгованість з технічного обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за публічним договором за період з липень 2022 до липня 2023;

- 51,87 грн - витрати зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "11" червня 2025 р.

Суддя Н.С. Добреля