ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. Справа№ 910/10029/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 08.05.2025:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025

у справі № 910/10029/24 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач"

про стягнення заборгованості в розмірі 1 508 304,00 грн, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" (далі - позивач, ТОВ "Гарант Ойл групп") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" (далі - відповідач, ТОВ "Укрнафта-постач", скаржник) про стягнення заборгованості у розмірі 9 170,00 грн за договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022;

- визнання протиправними дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта- Постач" (), спрямованих на:

- розірвання в односторонньому порядку договору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023 при наявній заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" по цим договорам;

- заволодіння коштами, отриманими на умовах lоговору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 року та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023, шляхом їх неповернення позивачу за накладною повернення бланків № УППЦ-00002863 ВІД 31.05.2023 на суму 3 060,00 грн; накладною повернення бланків МУШЩ-00002864 від 31.05.2023 на суму 5 170,00 грн; накладною повернення бланків №УШЩ-00002867 від 31.05.2023 на суму 940,00 грн;

- заволодіння коштами шляхом їх неповернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" за вимогою про повернення 300 112,00 грн з Вих. № 22 від 16.04.2024 та шляхом відмови позивачу у продовженні строку дії довірчих документів в порядку пункту 5.2.5. договору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" сформувати розрахунки коригувань у порядку, встановленому статтею 192 Податкового кодексу України, якими врахувати: накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000205 від 28.03.2023 на суму - 30 800,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000214 від 29.03.2023 на суму - 8 700,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000620 від 13.09.2023 на суму -10 925,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000937 від 22.09.2023 па суму - 980,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000938 від 22.09.2023 на суму - 54 880,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-ООООИ14 від 28.09.2023 на суму - 37 730,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002554 від 09.10.2023 на суму - 50 000,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002849 від 16.10.2023 на суму - 81 675,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002526 від 01.12.2023 на суму - 11 508,00 грн з ПДВ; накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00007332 від 25.12.2023 на суму - 9 176,00 грн з ПДВ; за наслідком повернення талонів Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" у супроводі з вимогою Вих. № 22 від 16.04.2024, отриманих 24.04.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнафта- Постач";

- стягнення 463 837,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23 від 27.02.2023; 940 270,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023 та 95 027,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10029/24 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" заборгованість за договором поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 року у розмірі 9 170 грн 00 коп., 463 837 грн 00 коп. вартості не отриманого товару за договором поставки №01/02/27/23 від 27.02.2023 року, 940 270 грн 00 коп. вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023 року, 95 027 (дев`яносто п`ять тисяч двадцять сім) грн 00 коп. вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023 року, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 624 грн 56 коп., у решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частина талонів, переданих по вищевказаних договорах не була отоварена позивачем протягом строку їх дії та по ним не було отримано палива. Також суд з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 по справі № 5011-42/13539-2012/3-30гс13, зазначив, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Окрім того, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі №918/631/19 викладено висновок по застосуванню положень статті 693 Цивільного кодексу України щодо неналежного виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" грошових коштів (вартості неотриманого товару), сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" в якості попередньої оплати за договорами поставки, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" грошових коштів (вартості неотриманого товару), сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" в якості попередньої оплати за договорами поставки відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зобов`язанням відповідно до умов договорів поставки, укладених між сторонами, є поставка товару, у погоджений між сторонами термін дії довірчого документа. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів неналежного виконання зобов`язання за яким покупець сплатив аванс на користь постачальника. Окрім того, поставка товару повинна була бути забезпечена постачальником до покупця за місцезнаходженням АЗС. Згідно умов договору, відповідальність і всі негативні наслідки щодо несвоєчасного отримання товару несе покупець за умови відсутності об`єктивних перешкод в отриманні такого товару.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та клопотання учасників апеляційного провадження

25.03.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції під час розгляду справи також всебічно та обгрунтовано досліджено умови укладених між сторонами договорів поставки, що знайшло своє відображення в Рішенні від 05.02.2025 року та правомірно встановлено, що: жодним з укладених поговорів поставки не встановлено контрактного строку дії талону на отримання пального. Предметом таких договорів була поставка палива, а талон виступає лише засобом отримання палива на АЗС постачальника.

Більше того, жодним з укладених договорів поставки не передбачено і сторонами не погоджувалось, що сума здійсненої попередньої оплати за паливо по талонам не повертається покупцю у випадку не отримання ним такого палива на АЗС до закінчення строку дії талонів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/10029/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.04.2025. Витребувано невідкладно матеріали справи по справі №910/10029/24 з суду першої інстанції.

17.04.2025 у судовому засіданні 17.04.2025 було оголошено перерву до 08.05.2025

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання та розгляд клопотання

Представники позивача та відповідача з`явилися в судове засідання 08.05.2025 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" (далі - постачальник) були укладені договори поставки, а саме:

- договір поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022;

- договір поставки № 01/02/27/23 від 27.02.2023;

- договір поставки № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023;

- договір поставки № 01/02/27/23/1/2 від 31.10.2023;

- договір поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023.

Пунктом 1.1. договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність Товар - паливо за довірчим документом - скретч-карткою, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти вказаний Товар.

Пунктом п. 1.2. договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 погоджено, що найменування Товару: згідно рахунків та накладних на товар.

Відповідно до п. 1.5. договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 відпуск товару з АЗС здійснюється за скретч-карткою на отримання товару, відповідно до правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року.

Згідно з п. 2.1. договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022 товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.

Згідно з п. 3.2. договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022 загальна сума договору складається з загальної вартості поставленого товару за всіма виставленими рахунками та видатковими накладними, але не більше ніж 9 999 999,00 гривень на рік.

Згідно з п. 4.1 договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022 умови оплати: 100% попередня оплата протягом двох (2-х) банківських днів з моменту оформлення постачальником рахунку.

Відповідно до п. 4.4. договору № 01/12/06/22 від 06,12.2022 після оплати товару протягом 5- ти робочих днів постачальник зобов`язаний передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (скретч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати товару.

Згідно з п. 5.1. договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022 строк поставки товару - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Згідно з п. 5.2.1. договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022 передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС згідно з п. 1.6 шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Відповідно до п. 6.1.5 договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 покупець зобов`язаний у разі отримання від постачальника акту звірки взаємних розрахунків по договору, провести звірку взаєморозрахунків, підписати і завірити належним чином акт звірки та протягом 3-х (трьох) днів з моменту отримання, один екземпляр акту звірки надіслати постачальнику. У випадку неодержання постачальником у 10 денний строк підписаного акту звірки та/або мотивованої відмови від його підписання, даний акт звірки буде вважатися погодженим та підписаним в редакції постачальника.

Згідно з п. 11.2. договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 року цей договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін за умови письмового повідомлення іншої сторони за 5 календарних днів та відсутності заборгованості. Договір вважається розірваним з моменту отримання письмового повідомлення.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що у січні 2023 року повернув, а відповідач отримав частину з придбаних по договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 бланків талонів, про що 31.05.2023 року постачальником та покупцем були узгоджені форма та зміст накладних на повернення № УППЦ-00002863 від 31.05.2023 на суму 3060,00 грн; накладної повернення бланків № УППЦ-00002864 від 31.05.2023 року на суму 5170,00 грн; накладної повернення бланків № УППЦ-00002867 від 31.05.2023 року на суму 940,00 грн.

Також між постачальником та покупцем було підписано кілька актів звіряння взаємних розрахунків за договором № 01/12/06/22 від 06.12.2022, а саме: станом на 29.02.2024 року, станом на 31.05.2024 та станом на 30.06.2024, згідно з якими заборгованість ТОВ "Укрнафта-Постач" перед ТОВ "Гарант Ойл Групп" становить 9 170,00 грн.

Таким чином позивач стверджує, що загалом позивачем по договору № 01/12/06/22 від 06.12.2022 року було повернуто відповідачу бланки талонів вартістю 9 170,00 грн, проте коштів за повернуті бланки талонів позивач так і не отримав.?

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що листом № 307 від 29.05.2024 ТОВ "Укрнафта-Постач" повідомило ТОВ "Гарант Ойл Групп" про розірвання договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.12.2022 в односторонньому порядку з посиланням на п. 11.3. договору.

Позивач вважає, що наявність у ТОВ "Укрнафта-Постач" перед ТОВ "Гарант Ойл Групп" заборгованості в розмірі 9 170,00 грн виключає можливість одностороннього розірвання як договору №01/12/06/22 від 06.12.2022, так і договору № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023, та суперечить їх умовам, які були погоджені сторонами при укладанні. Також і по договору № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023 ТОВ "Укрнафта-Постач" має заборгованість перед ТОВ "Гарант Ойл Групп", а тому такий договір в частині розрахунків продовжує діяти та не може бути розірваний в односторонньому порядку.

Позивач листом за вих. № 29 від 03.07.2024 повідомив відповідачу про незгоду розірвати вищевказані договори.

Враховуючи зазначене, ТОВ "Гарант Ойл Групп" не погоджується на одностороннє розірвання ТОВ "Укрнафта-Постач" договорів поставки, вважаючи такі дії відповідача протиправними, тому звернулося до суду з вимогою визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" спрямовані на: - розірвання в односторонньому порядку договору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023 при наявній заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрнафтаПостач" () перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" () по цим договорам; - визнати ці договори дійсними, а правовідносини сторін, що виникли на їх підставі чинними; - заволодіння коштами, отриманими на умовах договору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023, шляхом їх неповернення позивачу за : - накладною повернення бланків № УППЦ-00002863 від 31.05.2023 на суму 3060,00 грн; - накладною повернення бланків № УППЦ-00002864 від 31.05.2023 на суму 5170,00 грн; - накладною повернення бланків № УППЦ-00002867 від 31.05.2023 на суму 940,00 грн - заволодіння коштами шляхом їх неповернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" за вимогою про повернення 300 112,00 грн з вих. № 22 від 16.04.2024 та шляхом відмови позивачу у продовженні строку дії довірчих документів в порядку пункту 5.2.5. договору поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 та договору поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023.

Також позивач зазначає, що у зв`язку з регулярними ускладненнями з отоварення довірчих документів/талонів та перешкодами отримати по ним паливо на АЗС мережі відповідача, неможливістю отримати паливо у останній день строку та після спливу строку їх дії покупець неодноразово звертався до ТОВ "Укрнафта-Постач" про продовження строку дії таких талонів або про повернення коштів за оплачене і не отримане паливо.

Проте, як стверджує позивач, такі звернення останнього залишились невиконаними та залишені без відповіді відповідачем.

Зокрема, засобами електронної пошти ТОВ "Гарант Ойл Групп" направляло ТОВ "Укрнафта-Постач" звернення про продовження строку дії талонів №15/01/24-1 від 15.01.2024, звернення про продовження строку дії талонів №28/03/24-1 від 28.03.2024, звернення про продовження строку дії талонів №28/03/24-2 від 28.03.2024, звернення про продовження строку дії талонів №28/03/24-3 від 28.03.2024, повторне звернення про продовження строку дії талонів №10/04/24/2 від 10.04.2024, повторне звернення про продовження строку дії талонів №16/04/24/2 від 16.04.2024, повторне звернення про продовження строку дії талонів №30/04/24/3 від 30.04.2024 та повторне звернення про продовження строку дії талонів №01/05/24/6 від 01.05.2024.

ТОВ "Гарант Ойл Групп" засобами електронної пошти надіслало відповідачу в особі генерального директора звернення про проведення зустрічі в межах процедури досудового врегулювання спору № 14/06/24/01 від 14.06.2024.

Також ТОВ "Гарант Ойл Групп" засобами поштового зв`язку направило ТОВ "Укрнафта-Постач" вимогу № 22 від 16.04.2024 про повернення коштів у розмірі 300 112,00 грн з додатками-оригіналами бланків талонів, строк дії яких закінчився.

У відповідь на вимогу ТОВ "Укрнафта-Постач" надіслало позивачу лист № 440 від 21.06.2024, в якому позивач повідомив, що відповідачем узгоджено до повернення позивачу грошові кошти за невикористані талони у розмірі лише 228 654,28 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрнафтаПостач" () сформувати розрахунки коригувань у порядку встановленому, статтею 192 Податкового кодексу України, якими врахувати: - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000205 від 28.03.2023 на суму - 30 800,00 грн. з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000214 від 29.03.2023року на суму - 8 700,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000620 від 13.09.2023 на суму - 10 925,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000937 від 22.09.2023року на суму - 980,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00000938 від 22.09.2023 на суму - 54 880,00 грн з ПДВ; - Накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00001114 від 28.09.2023 на суму - 37 730,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002554 від 09.10.2023 на суму - 50 000,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002849 від 16.10.2023 на суму - 81 675,00 грн. з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00002526 від 01.12.2023 на суму - 11 508,00 грн з ПДВ; - накладну на повернення бланків до видаткової накладної № ОТКР-00007332 від 25.12.2023 на суму - 9 176,00 грн з ПДВ; за наслідком повернення талонів Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" () у супроводі з вимогою вих. № 22 від 16.04.2024, отриманих 24.04.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" () та зобов`язати відповідача здійснювати подальший облік господарських операцій з позивачем з врахуванням цих накладних на повернення.

Більше того, позивач зазначає, що частина талонів, переданих по наявним в матеріалах справи видатковим накладним, на умовах договору № 01/02/27/23 від 27.02.2023 року не була отоварена позивачем протягом строку їх дії та по ним не було отримано палива па загальну суму 463 837,00 грн; частина талонів, переданих по вищевказаним видатковим накладним, на умовах договору № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023 не була отоварена позивачем протягом строку їх дії та по ним не було отримано палива на загальну суму 940 270,00 грн та частина талонів, переданих по вищевказаним видатковим накладним, на умовах договору № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023 не була отоварена позивачем протягом строку їх дії та по ним не було отримано палива на загальну суму 95 027,00 грн.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 463 837,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки №01/02/27/23 від 27.02.2023, 940 270,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023 та 95 027,00 грн вартості не отриманого товару за договором поставки № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині позовних вимог, які не є предметом апеляційного оскарження.

Стосовно позовних вимог, які є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як уже вище було зазначено, між сторонами було укладено договори поставки № 01/02/27/23 від 27.02.2023, № 01/02/27/23/1 від 25.09.2023 та № 01/02/27/23/2 від 06.11.2023. Зазначені договори є подібними за своїм змістом та умовами.

Так, предметом згаданих договорів поставки відповідно до умов, викладених в п. 1.1 є зобов`язання з поставки палива за довірчими документами - Талонами.

Поставка товару покупцю здійснюється за умови 100% попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 статті 265 ГК України встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, з моменту направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.

Проте, передумовою застосування статті 693 ЦК України, в будь-якому разі є невиконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.

Отже, саме позивач в даному випадку мав забезпечити отримання пального за талонами в мережі АЗС та отримати його самовивозом у визначені талонами строки, а у разі неотримання пального у межах визначеного строку у порядку визначеному п.5.2.5 звернутись до відповідача для проведення обміну такого талону та доплати відповідно з урахуванням зміненої ціни реалізації.

Натомість жодних доказів у підтвердження порушення саме відповідачем строків поставки товару, як і відмови у відпуску товару за талонами у межах строку їх дії, до матеріалів справи не надано.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач здійснив попередню оплату у повному обсязі по всіх договорах поставки, що є предметом спору в даній справі.

Також сторонами не заперечується той факт і обставина, що на виконання вимог п. 4.4 договорів постачальником було надано покупцю довірчі документи (талони) на всю суму передоплати.

Пунктами 5.1 та 5.2.3 визначено, що строк поставки товару - до закінчення терміну дії довірчого документа. Умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа, який зазначений на довірчому документі та/або накладної чи акті приймання-передачі на такі талони.

Постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за договором у разі неотримання товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа (п. 5.2.4 Договору).

З врахуванням вище зазначеного, у разі неотримання покупцем товару у встановлений договором строк та одночасної відсутності об`єктивних перешкод можливості своєчасного отримання такого товару покупцем, зобов`язання постачальника щодо поставки товару за договором вважається виконаним належним чином.

Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21.02.2018 по справі № 910/12382/17 в якому суд касаційної інстанції зазначив, що, виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобовязання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Таким зобов`язанням відповідно до умов договорів поставки, укладених між сторонами, є поставка товару, у погоджений між сторонами термін дії довірчого документа. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів неналежного виконання зобов`язання за яким покупець сплатив аванс на користь постачальника.

Окрім того, поставка товару повинна була бути забезпечена постачальником до покупця за місцезнаходженням АЗС. Згідно умов договору, відповідальність і всі негативні наслідки щодо несвоєчасного отримання товару несе покупець за умови відсутності об`єктивних перешкод в отриманні такого товару.

Доказів належного звернення позивача до відповідача у порядку визначеному п. 5.2.5 Договору із метою проведення обміну таких талонів протягом 30 календарних днів з дати закінчення строку дії прострочених довірчих документів матеріали справи не містять.

Що ж до наданої позивачем роздруківки з електронної пошти, то варто відзначити, що ані умовами укладеного між сторонами Договору, ані жодними додатковими угодами до нього не передбачено можливості здійснювати листування засобами електронної пошти та не встановлено жодних електронних адрес для здійснення такого листування, а також, що скріншот електронної пошти жодним чином не відображає змісту направленого листа та особу якою такий лист було підписано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/2037/21 викладено наступну правову позицію щодо використання електронних доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні й докази, що свідчать про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання цього, зокрема докази того, що позивач, як зобов`язана сторона договору, вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей. Так, позивачем не надано, зокрема, належних доказів звернення до відповідача у встановленому порядку про отримання товару самовивозом, як і доказів відмови відповідача у передачі такого товару.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано: за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тобто договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим, де кожна із сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку продавця (відповідача) доставити товар позивачеві.

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, ктами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною 3 статті 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін "кредитор" у статті 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в частині 4 статті 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

У даному випадку, жодного доказу вчинення позивачем реальних дій з метою отримання пального, до матеріалів справи не надано

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість позовних вимог в оскаржуваній частині, у звязку із чим рішення суду першої інстанції підялгає скасуванню у відповідній частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» про стягнення з ТОВ «УКРНАФТА-ПОСТАЧ» грошових коштів (вартості неотриманого товару), сплачених ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» в якості попередньої оплати за договорами поставки.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-Постач" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10029/24- задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі № 910/10029/24 - скасувати, виклавши пункт 2 оскаржуваного рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5, ідентифікаційний код 43012009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" (юридична адреса: 37043, Полтавська обл., Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корп. 134 км; фактична адреса: 03124, м. Київ, а/с 1, ідентифікаційний код 25392923) заборгованість за договором поставки № 01/12/06/22 від 06.12.2022 у розмірі 9 170 (дев`ять тисяч сто сімдесят) грн 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 61 (шістдесят одну) грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 138 (сто тридцять вісім) грн. 01 коп.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл групп" (юридична адреса: 37043, Полтавська обл., Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корп. 134 км; фактична адреса: 03124, м. Київ, а/с 1, ідентифікаційний код 25392923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5, ідентифікаційний код 43012009) 26 984 (двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 42 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/10029/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 09.06.2025. (після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк