ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 червня 2025 року м.Тернопіль Справа № 921/281/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

за участю секретаря судового засідання Дідур А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "АЛМА-ВЕКО, ФУД", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДІАЛОГ ПРОДУКТ, м.Тернопіль

про стягнення 55 383грн 99коп.

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Приватне підприємство "АЛМА-ВЕКО, ФУД", м.Київ звернулося 07.05.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАЛОГ ПРОДУКТ", м. Тернопіль про стягнення 47 412грн 20коп. основного боргу, 624грн 99коп. інфляційних нарахувань, 230грн 50коп. - 3% річних, 2 375,08грн пені та 4 741грн 22коп. штрафу з підстав неналежного виконання зобов`язань за договором поставки №059-2024/АВ від 14.11.2024 (з урахуванням заяви без номера від 07.05.20025 за вх.№3369 від 07.05.2025).

Заперечення відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов, інших заяв по суті спору чи з процесуальних питань не заявив, в тому числі ним не подано заперечень щодо розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.06.2025.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставлення електронної копії ухвали суду від 12 травня 2025 року до електронного кабінету підприємства в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Згідно з довідкою про доставку електронного листа від 12.05.2024, яку долучено до справи, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений шляхом доставлення 12.05.2025 о 15:54год. електронної копії ухвали суду від 12 травня 2025 року до електронного кабінету товариства в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, а брати участь у судовому засіданні є правом сторони, з огляду на достатність доказів, суд вважає за можливе розглянути спір у цьому судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі наявних у справі доказів та зміст спірних правовідносин.

14 листопада 2024 року між Приватним підприємством "АЛМА-ВЕКО, ФУД" як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІАЛОГ ПРОДУКТ" як Покупцем укладено договір поставки №059-2024/АВ (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити продукцію (далі товар), перераховану в накладних (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору, ціни на товари, що продаються за цим договором, вказані в накладних і встановлюються в гривнях. Ціна на товар та його загальна вартість в українській гривні коригується Постачальником у разі зміни офіційного курсу Національного банку України гривні по відношенню до долара на день поставки партії замовленого товару, порівняно з курсом на дату виставлення рахунку-фактури чи підписання Специфікації, про що сторони досягли домовленості підписуючи цей договір.

Відповідно до пункту 2.2 договору ціна на товар включає вартість товару, вартість тари та податок на додану вартість.

Кількість товару, що продається за цим договором вказується у накладних (пункт 2.3 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, є сукупною вартістю переданого Покупцю товару відповідно до Специфікації і/або рахунків-фактур і/або накладних.

Умовами пункту 4.1 договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів згідно видаткових накладних на банківський рахунок Постачальника.

Товар вважається оплаченим, а Покупець таким, що виконав зобов`язання відповідно до договору з моменту зарахування коштів за товар на поточний рахунок Постачальника (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору, Покупець зобов`язався сплатити Постачальнику суму коштів за товар згідно з рахунком-фактурою/видатковою накладною Постачальника протягом семи днів з дати відвантаження відповідної партії товару.

Всі претензії до якості товару приймаються Постачальником тільки письмово на протязі трьох діб з дати відвантаження (пункт 5.2 договору).

У пункті 10.2 договору передбачено, що у випадку затримки Покупцем сплати за товар відносно терміну, визначеного цим договором, Покупець повинен сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми вартості товару за кожен день затримки. Пеня нараховується за весь період прострочення оплати за поставлений товар.

За прострочення в оплаті товару, більше ніж на 10 календарних днів, з моменту настання платежу, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого в строк товару (пункт 10.3 договору).

Цей договір набув чинності 14 листопада 2024 року та діє до 31 грудня 2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 11.1 договору).

На виконання взятих на себе зобов`язань, у період з 14.11.2024 по 30.04.2025 ПП «Алма-Веко, Фуд» здійснило поставку товару, а ТОВ "ДІАЛОГ ПРОДУКТ" прийняло товар 21.11.2024 згідно з видатковою накладною №1885 на суму 40 473,00 грн, 26.11.2024 згідно з видатковою накладною №1911 на суму 27 021,60 грн, 06.12.2024 згідно з видатковою накладною №1970 на суму 27 222,00грн, 26.12.2024 згідно з видатковою накладною №2102 на суму 82 036,80грн, 09.01.2025 згідно з видатковою накладною №28 на суму 82 836,00 грн, 21.01.2025 згідно з видатковою накладною №72 на суму 82 584,00грн, 28.01.2025 згідно з видатковою накладною №116 на суму 82 288,80 грн, 06.02.2025 згідно з видатковою накладною №169 на суму 81 532,80 грн, 12.02.2025 згідно з видатковою накладною №192 на суму 12 992,10 грн, 24.02.2025 згідно з видатковою накладною №254 на суму 81 666,00 грн, 05.03.2025 згідно з видатковою накладною №318 на суму 5 746,20 грн. Всього на суму 606 399,30 грн. Всі видаткові накладні підписані обома сторонами без жодних зауважень чи затверджень, зокрема щодо якості, кількості, ціни та асортименту товару, а їх підписи посвідчені печатками юридичних осіб.

Як зазначає позивач, у період з 14.11.2024 по 30.04.2025 Покупець здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 558 987,10 грн, на підставі платіжних доручень: №44 від 05.12.2024 на суму 15 000,00грн, №52 від 06.12.2024 на суму 25 473,00 грн, № 86 від 24.12.2024 на суму 27 222,00грн, №95 від 25.12.2024 на суму 27 021,60 грн, №148 від 17.01.2025 на суму 82 036,80 грн, №189 від 24.01.2025 на суму 82 836,00 грн, №204 від 27.01.2025 на суму 20 000,00 грн, №242 від 06.02.2025 на суму 62 584,00грн, №259 від 18.02.2025 на суму 81 532,80 грн, № 288 від 25.02.2025 на суму 82 288,80 грн, № 311 від 04.03.2025 на суму 12 992,10 грн, № 361 від 20.03.2025 на суму 40 000,00 грн.

Відтак, неоплаченим залишився товар на суму 41 666,00грн, котрий поставлений згідно з видатковою накладною № 254 від 24.02.2025 та товар на суму 5 746,20 грн, поставлений згідно з видатковою накладною №318 від 05.03.2025. Всього заборгованість відповідача станом на 07.05.2025 (дата подання позову до господарського суду) склала 47 412,20 грн.

Лист-вимогу №01-05-25/1 від 01.05.2025 позивача про погашення заборгованості з оплати поставленого товару (надіслано відповідачу рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення №318 від 01.05.2025) відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірного обов`язку щодо здійснення остаточного розрахунку за переданий у власність товар у строк, визначений п.4.3 договору, позивачем, на підставі пунктів 10.2, 10.3 договору поставки, статей 549, 536, 625 ЦК України, частини четвертої статті 231 ГК України нараховано 10% штрафу від вартості неоплаченого товару в розмірі 4 741грн 22коп., пені у розмірі 2 375грн 08коп., 3% річних в розмірі 230грн 50коп., а також інфляційні втрати у розмірі 624грн 99коп.

З метою захисту своїх порушених майнових прав позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, у якому просить стягнути з відповідача в примусовому порядку борг та нараховані штрафні санкції.

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Встановлено, що між сторонами у справі 14.11.2024 укладено договір поставки №059-2024/АВ, відповідно до умов якого позивач як Постачальник зобов`язався передати у власність відповідача (Покупця) продукцію згідно з видаткових накладних.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Покупцем умов договору в частині проведення повного розрахунку за отриманий товар за договором поставки №059-2024/АВ від 14.11.2024.

Господарський суд відзначає, що викладені умови договору, права та обов`язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

До предмета доказування у даній справі входять обставини стосовно обсягу (кількості) поставки та відповідно вартості поставленого відповідачу товару згідно оформлених первинних документів.

На підтвердження факту поставки товару позивачем подано видаткові накладні згідно №1885 від 21.11.2024 на суму 40 473,00 грн, №1911 від 26.11.2024 на суму 27 021,60 грн, №1970 від 06.12.2024 на суму 27 222,00грн, №2102 від 26.12.2024 на суму 82 036,80грн, №28 від 09.01.2025 на суму 82 836,00 грн, №72 від 21.01.2025 на суму 82 584,00грн, №116 від 28.01.2025 на суму 82 288,80 грн, №169 від 06.02.2025 на суму 81 532,80 грн, №192 від 12.02.2025 на суму 12 992,10 грн; №254 від 24.02.2025на суму 81 666,00 грн; №318 від 05.03.2025 на суму 5 746,20 грн, на яких є підписи сторін договору та відтиски печаток юридичних осіб покупця та продавця, а також посилання на умови договору поставки №059-2024/АВ від 14.11.2024.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували існування претензій у відповідача як Покупця, відповідно до 5.2 договору, щодо якості товару, кількості, тощо.

Таким чином, матеріали справи свідчать про виконання договірного обов`язку ПП «Алма-Веко, Фуд» щодо поставки та передачі відповідачу товару, загальною вартістю 606 399грн 30 коп. Зазначений у накладних товар по якості, кількості, ціні, асортименті, прийнято Покупцем ТОВ "ДІАЛОГ ПРОДУКТ" без зауважень та будь яких застережень, про що свідчать підписи про його отримання.

У п.4.3 договору поставки сторони узгодили строк оплати Покупцем товару, а саме згідно з видатковою накладною протягом семи днів з дати відвантаження відповідної партії товару.

Таким чином, строк оплати товару є таким, що настав, зокрема за видатковою накладною №254 від 24.02.2025 на суму 81 666,00 грн - 03.03.2025, а за видатковою накладною № 318 від 05.03.2025 на суму 5 746,20 грн - 12.03.2025.

Однак, відповідач, згідно з здійсненими платежами, провів лише частково оплату товару, отриманого видатковою накладною №254 від 24.02.2025 на суму 81 666,00 грн, сплативши кошти в сумі 40 000,00грн (неоплаченим залишився товар на суму 41 666,00 грн). Товар, поставлений згідно з видатковою накладною № 318 від 05.03.2025 на суму 5 746,20 грн, відповідачем не оплачено взагалі.

Таким чином, неоплаченим залишається товар на загальну суму 47 412грн 20коп.

В силу вимог ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення остаточного розрахунку за отриманий ним у власність товар на суму на момент розгляду спору судом у матеріалах немає.

Оскільки матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про поставку товару на загальну суму 87 412,20грн згідно з видатковими накладними №254 від 24.02.2025 та № 318 від 05.03.2025, його отримання відповідачем та часткову оплату в розмірі 40 000грн, беручи до уваги відсутність доказів проведення остаточного розрахунку за товар, суд доходить висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення його майнових прав на 47 412грн 20коп. боргу, а тому вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші у відповідності до ст.625 ЦК України, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №905/587/18.

Як вбачається з поданого розрахунку, позивачем нараховано на суму боргу 41 666,00грн інфляційні втрати за березень 2025 року в розмірі 624,99грн.

Оцінивши наданий розрахунок суми інфляційних втрат з урахуванням наявності за цей місяць боргових зобов`язань відповідача в розмірі 41 666,00грн, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення в заявленому розмірі як обґрунтовані та вірно обраховані.

Крім того, позивачем за період з 04.03.2025 по 06.05.2024 на заборгованість в сумі 41 666,00 грн нараховано 3% річних в розмірі 219,17грн; та за період з 13.04.2025 по 06.05.2025 на заборгованість в сумі 5746,20грн нараховано 3% річних в розмірі 11,33грн. Всього 230,50грн.

Здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягнення трьох відсотків річних, судом встановлено, що нарахування здійснені без порушень закону та умов договору, відтак, як обґрунтовані, підлягають до задоволення в загальному розмірі 230,50грн.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи із системного аналізу положень ст.549 ЦК України, такі господарські санкції як штраф та пеня не є тотожними, а навпаки, хоча і є різновидами неустойки, проте є різними правовими категоріями. Штраф застосовується одноразово у випадку прострочення боржником виконання зобов`язання понад встановлений сторонами зобов`язання термін та може встановлюватися за будь-яке порушення, тоді як пеня має триваючий характер, тобто нараховується за певний проміжок часу, є видом відповідальності за невиконання, за загальним правилом, виключно грошового зобов`язання.

Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф - не залежить.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

У разі порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що, як зазначалося вище, узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить також і статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.09.2019 у справі №923/760/16, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Пунктом 10.3 договору передбачено, що за прострочення оплати товару, який поставлений більше, ніж на 10 календарних днів, з моменту настання платежу, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого в строк товару.

З`ясовано, що оплату товару на суму 41 666,00грн, поставленого згідно з видатковою накладеною №254 від 24.02.2025 та на суму 5 746,20 грн, поставленого згідно з видатковою накладеною №318 від 05.03.2025, прострочка в оплаті становить більше 10 календарних днів, оскільки порушення строку оплати товару мало місце з 03.03.2025 та з 12.03.2025, відповідно.

У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що підприємством на заборгованість в розмірі 41 666,00грн (прострочений платіж по оплаті товару, поставленого згідно видаткової накладної №254 від 24.02.2025) за період з 04.03.2025 по 06.05.2025 (за 64 дні) нараховано пеню в розмірі 2 257,95грн.; на заборгованість в розмірі 5 746,20 грн (прострочений платіж по оплаті товару, поставленого згідно видаткової накладної №318 від 05.03.2025) за період з 13.04.20205 по 06.05.2025 (за 24 дні) нараховано пеню в розмірі 117,13грн. Всього позивачем нараховано 2 375,08грн пені.

Тобто позивачем здійснювалося нарахування пені по кожному з прострочених платежів згідно видаткових накладних, по яких здійснювалися поставки партій товару, окремо, в межах шестимісячного строку нарахування пені, встановленого ч.6 ст.231 ГК України.

Суд звертає увагу на те, що кінцевий строк оплати товару, поставленого згідно з видатковою накладною №318 від 05.03.2025 настав 12.03.2025, тому правомірним є нарахування пені та 3% річних з наступного дня, тобто з 13.03.2025. Утім, позивачем нараховано пеню та річні, починаючи з 13.04.2025.

За нормами ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відтак, оцінивши доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені у зазначений позивачем період, що становить 2 375,08грн пені, враховуючи п.10.2 договору поставки, суд встановив, що позивачем внаслідок допущення відповідачем прострочення оплати придбаного товару таку нараховано арифметично вірно, а отже вимоги про стягнення пені в розмірі 2 375,08грн підлягають до задоволення.

Окрім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору в частині здійснення оплати товару, законною є вимога про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого згідно п.10.3 договору, у розмірі 4 741,22грн (4 712,20х10%).

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені в ст. 14, ч. 4 ст. 74 ГПК України, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин справи та діючого законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в розмірі 55 383грн 99коп., з яких: 47 412грн 20коп. основного боргу, 624грн 99коп. інфляційних нарахувань, 230грн 50коп. - 3% річних, 2 375,08грн пені та 4 741грн 22коп. штрафу.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 422грн 40коп., згідно з ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 127, 129, 219, 220, 222, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДІАЛОГ ПРОДУКТ, вул.Медова, будинок 18, поверх 2, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 45205128 на користь Приватного підприємства "АЛМА-ВЕКО, ФУД" вулиця Молодогвардійська, будинок 32, місто Київ, ідентифікаційний код 33601824 - 47 412грн 20коп. боргу, 624грн 99коп. інфляційних нарахувань, 230грн 50коп. 3% річних, 2 375грн 08коп. пені, 4 741грн 22коп. штрафу та 2 422грн 40коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 12.06.2025.

Суддя Н.О. Андрусик