ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м.Дніпро Справа № 904/5725/21 (904/3147/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 (суддя Мартинюк С.В.)

у справі № 904/5725/21 (904/3147/22)

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до Акціонерного товариства "Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом", м. Кривий Ріг

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Міністерство економіки України, м. Київ

про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

в межах справи №904/5725/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловий альянс, м.Кривий Ріг

до боржника Акціонерного товариства Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом, м.Кривий Ріг

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з дослідним заводом" про визнання незаконним наказу, його скасування та поновлення на роботі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 17.08.2023 по справі № 904/5725/21 (904/3147/22) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишено без змін.

Предметом спору було визнання незаконним та скасування наказу структурного підрозділу дослідний завод АТ КРИВОРІЖНДПІРУДМАШ № 21-К від 20.05.2022 про звільнення Позивача з посади заступника директора з комерції за прогул без поважних причин за п.4. ч.1. ст.40 КЗпП України, та поновлення Позивача на роботі.

14.08.2024 до суду через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка мотивована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі №904/5725/21 (904/3147/22) підлягає перегляду за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№798/24 від 14.08.2024) про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі №904/5725/21 (904/3147/22) за нововиявленими обставинами відмовлено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 по справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишено в силі.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22), ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що в засобах масової інформації опубліковано постанову Верховного Суду від 06.06.2024 по справі № 367/569/23 (провадження № 61-4703св24), відповідно до якої скасовано наказ про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України) та особу-позивача поновлено на роботі. Дана справа є зразковою. Оскільки у спорі № 904/5725/21 (904/3147/22) та зразковій справі - 367/569/23 (провадження № 61-4703св24) один й той же предмет, позивач вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) підлягає перегляду шляхом зміни резолютивної частини, а саме - змінити підставу звільнення з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). Позивач законно був відсутній на робочому місті, оскільки наказом про простій та актом усі працівники відокремленого структурного підрозділу Відповідача, в тому числі й позивач, були виведені в простій. Крім того, по 11.03.2022 позивач перебував на лікарняному. При звільнені позивача Відповідач не врахував наявність заяви позивача від 14.03.2022 про розірвання трудового договору за угодою сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України). Заява була подана у зв`язку з ігноруванням обов`язків відповідача по оплаті заробітної плату, що призвело до утворення великої суми заборгованості по заробітній платі. Дану заяву відповідачем отримано, про що свідчить відмітка про отримання. Отже, відповідач, звільняючи позивача на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, взагалі проігнорував заяву позивача на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), тому вважаю формулювання підстав звільнення необхідно змінити з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (за прогул без поважних причин) на п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі 2 422,4 грн., докази надіслання копії апеляційної скарги на адреси учасників справи, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2024 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22).

Від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що ОСОБА_1 не зазначено у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21(904/3147/22). Окрім того посилається на практику Верховного Суду (постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.10.2019 у справі № 916/1228/18.) згідно якої не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, яка визначена процесуальним законом, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06.06.2024 у справі № 367/569/23 не може вважатися нововиявленою обставиною, з огляду на що, суд правильно відмовив в задоволенні заяви.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2025 розгляд справи № 904/5725/21 (904/3147/22) призначено на 21.05.2025 о 11 год. 00 хв.

В судове засідання 21.05.2025 в судове засідання з`явилися представник скаржника, арбітражного керуючого та третьої особи. Інші учасники справі не з`явились в судове засідання, були повідомлені про час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 17.08.2023 по справі № 904/5725/21 (904/3147/22) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишено без змін.

14.08.2024 до суду через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, мотивована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі №904/5725/21 (904/3147/22) підлягає перегляду за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що в засобах масової інформації опубліковано постанову Верховного суду від 06.06.2024 по справі № 367/569/23 (провадження № 61-4703св24), відповідно до якої скасовано наказ про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) та позивача поновлено на роботі. Заявник вважає дану справу зразковою, про яку останній дізнався лише 01.08.2024. Оскільки у спорі № 904/5725/21 (904/3147/22) та справі 367/569/23 (провадження №61-4703св24) один й той же предмет, позивач вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі №904/5725/21 (904/3147/22) підлягає перегляду шляхом зміни результативної частини, а саме - змінити підставу звільнення з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№798/24 від 14.08.2024) про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 у справі №904/5725/21 (904/3147/22) за нововиявленими обставинами відмовлено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2023 по справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишено в силі.

Відмовляючи в задоволенні заяви, господарський суд зазначив, що наявність постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06.06.2024 у справі № 367/569/23 не може вважатися нововиявленою обставиною, а заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами містить твердження, спрямовані на переоцінку тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи та фактично спрямована на повторний розгляд справи.

Колегія погоджується з висновком господарського суду з огляду на наступне.

Рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. (ч. 1 ст. 320 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Верховним Судом у постановах від 12.05.2020 у справі № 51-517ск18 та від 21.10.2020 у справі № 726/938/18 викладено правовий висновок про те, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: 1) їх наявність на час розгляду справи; 2) те, що ці обставини не могли бути відомими заявникові на час розгляду справи; 3) істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).

У постанові від 20.02.2020 у справі № 815/6834/15 Верховний Суд наголосив на важливості дотримання принципу правової визначеності під час розгляду судами заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, зазначивши, що до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Отже нововиявленими обставинами є фактичні дані, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 909/1056/15, від 13.05.2021 у справі № 910/12465/18, від 07.07.2021 у справі №904/4470/16, від 15.07.2021 у справі № 910/12490/18, від 21.07.2021 у справі №924/1098/20, від 12.08.2021 у справі № 903/289/18.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18).

У постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15, від 10.03.2020 у справі №910/10784/18 було зазначено, що необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону.

Згідно правового висновку викладеному Верховним Судом у постанові від 12.04.2022 у справі №904/3923/20 процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що підставою для перегляду рішення господарського суду за нововиявленими обставинами у даній справі стало прийняття Верховним Судом постанови від 06.06.2024 по справі № 367/569/23 (провадження № 61-4703св24), відповідно до якої було скасовано наказ про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) та позивача поновлено на роботі. Заявник вважає дану справу зразковою, та вважає, що вказана постанова є підставою для перегляду рішення суду у даній справі за нововиявленими обставинами.

Разом з тим в постановах Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17 викладено висновок, що не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (правову позицію викладено).

Отже, суд першої інстанції, правильно зазначив, що за правовими висновками Верховного Суду обставина, яка виявлена після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах, зокрема наявність постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06.06.2024 у справі № 367/569/23, не може вважатися нововиявленою обставиною.

Процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду і особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Водночас, у даному випадку, нових обставин, а також жодних належних доказів того, що на час розгляду такі обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі заявнику та іншим учасникам справи не наведено та суду не надано.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та не є нововиявленими обставинами, з огляду на що не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів наголошує, що в пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29.10.2015 у справі «Устименко проти України» (п. 46) неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допускається лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51-52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003, ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України», п.п. 42-44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, наведені ним у апеляційній скарзі, як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст.129, 233-236, 269, 275-279, 320-325 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 у справі № 904/5725/21 (904/3147/22) залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.06.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б.Парусніков

Суддя А.Є. Чередко