ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 911/2981/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Гончарова С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025

у справі № 911/2981/24 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича

до Гребінківської селищної ради

про стягнення 45 174,31 грн

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємця Лопушинський Анатолій Романович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Гребінківської селищної ради (далі - відповідач) про стягнення з заборгованості у загальному розмірі 45 174,31 гривень, з яких: 28 105,64 гривень пеня, 2 020,00 гривень 3% річних, 15 048,67 гривень інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду, що встановлено рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/1718/23, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.01.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з Гребінківської селищної ради на користь Лопушинського Анатолія Романовича 26 630,14 гривень пені, 1 799,01 гривень 3% річних, 13 259,40 гривень інфляційних втрат та 2 235,48 гривень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Гребінківська селищна рада звернулася 12.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 11.02.2025, у якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 911/2981/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Зокрема, відповідач у скарзі зазначив, що позивачем не надано до суду в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України належних та допустимих доказів отримання відповідачем листа з актом надання послуг №10 (без дати) 2021 року на суму 48000,00 грн., а тому суд першої інстанції вдався до припущень, що відповідач мав би отримати даний лист - 04.01.2022 року. Такий висновок суду першої інстанції, на думку відповідача, суперечить умовам Договору підряду №09- 07/2021 року від 09.07.2021 року, приписам ч. 5 ст. 11 ЦК України, ст. ст. 530, 882 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та обставинам справи.

Відповідач вказує, що строк сплати виконаних робіт сторонами врегульовано в п. 3.1.Договору, але умови п. 3.1. Договору не можуть бути застосовані, бо Акт надання послуг № 10 (без дати) 2021 року на суму 48000,00 грн. не містив дати його складання та/ або його підписання сторонами та/або стороною. Проте, позивач не виконав в повному обсязі підрядні роботи та не передав їх Відповідачу відповідно до умов п. 1.3 Договору, а тому відповідач не підписав акти виконаних робіт, додаткових вимог що до сплати виконаних робіт позивачем не було заявлено до відповідача, доказів таких вимог позивачем в справі № 911/2981/24 не надано.

Щодо самого акту надання послуг № 10 (без дати) 2021 року на суму 48000,00 грн., підписаного позивачем, який є первинним бухгалтерським документом даної господарської операції по Договору підряду № 09-07/2021 року від 09.07.2021 року, то він повинен відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, мати обов`язкові реквізити, в тому числі, і дату складання.

Крім того, відповідно до порядку, встановленого ст. 882 ЦК України, яка передбачає вчинення на акті відмітки про відмову від його підписання в ході передання робіт, отримання акта, складеного без дотримання порядку його складання, не свідчить про безумовний обов`язок його підписання та про виникнення зобов`язання оплатити визначену у ньому вартість робіт.

На думку відповідача, юридичним наслідком відсутності дати підписання на Акті надання послуг № 10 (без дати) 2021 року на суму 48000,00 грн. (не враховуючи відсутність вчинення на акті відмітки про відмову від його підписання в ході передання робіт) є неможливість визначити термін виконання зобов`язання відповідача по оплаті за цим Актом у відповідності до умов Договору підряду за пунктом 3.1. договору, а тому в даному випадку у справі №911/2981/24 термін виконання зобов`язання по оплаті виконаних робіт виникають з рішення господарського суду Київської області № 911/1718/22~від 16.10.2023 року.

Таким чином, обов`язок Відповідача сплатити Позивачу суму основного боргу випливає з рішення господарського суду Київської області у справі №911/1718/23 від16.10.2023, яке набуло законної сили 15.04.2024 року. При цьому позивачем в справі № 911/2981/24 не заявлено позовної вимоги щодо стягнення пені, інфляції та 3 % річних за період починаючи з 15.04.2024 року.

Також відповідач зазначає, що позивач в позовній заяві та додатках до неї не вказав періоду за який заявлена позовна вимога про стягнення 3 % річних в сумі 2 020,00 грн., а лише те, що період прострочення грошового зобов`язання становить 513 днів, а тому відповідач вважає, що за таких обставин суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано задовольнив вимогу про стягнення 3 % річних в розмірі 1 799,01 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від справу №911/2981/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі №911/2981/24 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків для надання доказів, що підтверджують доплату судового збору у розмірі 280,38 грн.

27.02.2025 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до Північного апеляційного господарського суду від Гребінківської селищної ради надійшла заява про усунення недоліків, з доказами доплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 911/2981/24. Призначено до розгляду на 29.04.2025 без повідомлення (виклику) учасників справи.

12.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача (сформований в системі «Електронний суд» 11.03.2025), в якому позивач заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

Позивач зазначив у відзиві, що відповідач проігнорував той факт, що всі обставини щодо обсягів, строків виконання позивачем договору підряду, а також строків та спосіб направлення відповідачу актів виконаних робіт вже виступали предметом розгляду у справі №911/1718/23.

29.04.2025 розгляд справи №911/2981/24 не відбувся у зв`язку з перебуванням колегії суддів у відпустках.

Разом з тим, у зв`язку з продовженням перебування судді Тарасенко К.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.05.2025 у справі №911/2981/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 прийнято справу №911/2981/24 за апеляційною скаргою Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М. та призначено до розгляду на 03.06.2025.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 07 серпня 2025 року.В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №911/2981/24 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між Гребінківською селищною радою (замовник) та ФОП Лопушинським А.Р. (підрядник) 09.07.2021 р. укладено договір № 09-07/2021 підряду на проектні роботи, відповідно до умов якого, з урахуванням змін, у порядку та на умовах, визначених, даним договором, підрядник зобов`язується за плату за завданням замовника виконати проектні роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Об`єкт, щодо якого виконуватимуться роботи: "Реконструкція системи опалення нежитлової будівлі (приміщення кухні колишнього дитячого садка) в смт Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області" (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору визначено, що результатом виконання підрядником робіт за даним договором є робочий проект (далі - проектна документація). Кількість екземплярів - 4 шт. на паперовому носії та 1 шт. на електронному носії. Проектна документація розробляється в одну стадію: "РП" (робочий проект).

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що загальна вартість робіт становить 48 000,00 грн.

Відповідно п. 3.1. договору розрахунки за виконані роботи здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування на рахунок "виконавця" грошових коштів, визначених у п. 2.1 даного договору на протязі 60 календарних днів після підписання актів виконаних робіт (форма КБ-2в).

У пункті 4.1. договору сторони передбачили, що замовник зобов`язаний, зокрема здійснити оплату згідно розділу 3 цього договору за розроблену проектну документацію; по закінченні робіт здійснити їхнє приймання з підписанням акта виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.2. договору підрядник зобов`язаний, зокрема виконати Проектні роботи у відповідності до чинного законодавства України, вимог державних будівельних норм та інших нормативних документів, а також у відповідності до вимог щодо якості проектних та вишукувальних робіт, які звичайно ставляться до робіт даного виду; передати замовнику виконані роботи у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Підрядчик приступає до виконання робіт за цим договором з моменту отримання від замовника завдання на проектування та вихідних даних (п. 5.1. договору).

Після виконання підрядником усіх передбачених даним договором робіт підряднику, передає замовнику проектну документацію разом з підписаним у двох примірниках актом прийому-передачі виконаних робіт (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3. договору, у разі, якщо виконані роботи відповідають умовам цього договору, замовник приймає розроблену підрядником проектну документацію та протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання від підрядника проектної документації замовник підписує акт прийому-передачі виконаних робіт і повертає підряднику один його примірник.

У разі, якщо виконані роботи не відповідають умовам цього договору, замовник має право протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання проектної документації подати підряднику мотивовану відмову від її приймання разом з проектом двостороннього акта з переліком доопрацювань, які потрібно виконати (п. 5.4. договору).

Згідно з п. 5.5. договору у разі, якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів після одержання замовником проектної документації підрядник не одержить підписаних актів прийому-передачі виконаних робіт або мотивованої відмови замовника, документація вважається прийнятою, а роботи виконаними в повному обсязі на загальних підставах, і виконані роботи підлягають оплаті за актом прийому-передачі виконаних робіт.

Проектна документація передається замовнику у 4 (чотирьох) примірниках. Додаткові примірники документації, які видаються на прохання Замовника, оплачуються додатково (п. 5.9 договору).

Між сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни на проектні роботи по об`єкту: "Реконструкція системи опалення нежитлової будівлі (приміщення кухні колишнього дитячого садка) в смт Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області" в сумі 48000,00 грн.

Як стверджує позивач, 30.12.2021 він направив на адресу відповідача Акт надання послуг №10 від 2021 року, проте, останній вказаний акт не підписав, мотивованої відмови від його підписання не надав, роботи не оплатив.

З метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся до суду з позовом та рішенням Господарського суду Київської області від 16.10.2023 у справі №911/1718/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024, стягнуто з Гребінківської селищної ради на користь Фізичної особи-підприємця Лопушинського Анатолія Романовича 48 000,00 гривень заборгованості за договором від 09.07.2021 № 09-07/2021 підряду на проектні роботи.

Під час розгляду справи №911/1718/23 судом, зокрема, встановлено наступні обставини:

- проектну документацію (робочий проект "Реконструкція системи опалення нежитлової будівлі (приміщення кухні колишнього дитячого садка) в смт Гребінки, просп. Науки, 82 Білоцерківського району Київської області", найменування технічної документації: загальна пояснювальна записка (ЗП) опалення будівлі приміщення кухні колишнього районного дитячого садка, в кількості 4 екземплярів по 1 тому) отримано відповідачем 21.10.2021, що підтверджується накладною від 21.10.2021, підписаною та скріпленою відтиском печатки в тому числі зі сторони відповідача;

- позивачем було направлено на адресу відповідача акт надання послуг №10 за договором № 09-07/2021 підряду на проектні роботи, однак відповідач такий акт, у встановлений договором (п. 5.3.) строк не підписав та не повернув один примірник позивачеві, при цьому, у встановлений договором строк не надав позивачу, як підряднику, мотивовану відмову від підписання такого акту з переліком доопрацювань, які потрібно, на його переконання, виконати. Доказів, які б спростовували дані обставини відповідач не надав;

- з огляду на умови договору, визначені сторонами на власний розсуд, якими встановлено, що у разі, якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів після одержання замовником проектної документації підрядник не одержить підписаних актів прийому-передачі виконаних робіт або мотивованої відмови замовника, документація вважається прийнятою, а роботи виконаними в повному обсязі на загальних підставах, і виконані роботи підлягають оплаті за актом прийому-передачі виконаних робіт (п. 5.5. договору), також, врахувавши наведені положення статті 853 ЦК України, суд дійшов до висновку, що позивачем (підрядник) належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором, виконано відповідні роботи, водночас, відповідачем (замовник) прийнято такі роботи без зауважень, проте їх вартість, у порушення взятих за договором зобов`язань не оплачено.

- враховуючи, що строк оплати наданих робіт, як свідчать матеріали справи, сплив, суди у справі №911/1718/23 вважали позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 48 000,00 грн заборгованості по оплаті виконаних за вказаним договором робіт обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції у цій справі, судові рішення у справі №911/1718/23 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати за виконані роботи, звернувся до суду із позовом з вимогами про стягнення з відповідача 28 105,64 гривень пені, 2 020,00 гривень 3% річних та 15 048,67 гривень інфляційні втрати, за загальний період з 12.01.2022 по 08.06.2023. При цьому, вказані вимоги не були предметом розгляду у справі № 911/1718/23.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи №911/1718/23 суди встановили, що позивач 30.12.2021 направив на адресу відповідача Акт надання послуг № 10 від 2021 року, що підтверджується описом вкладення, накладною та фіскальним чеком.

Відповідач такий акт, у встановлений договором (п. 5.3.) строк не підписав та не повернув один примірник позивачеві, при цьому, у встановлений договором (п. 5.4.) строк не надав позивачу, як підряднику мотивовану відмову від підписання такого акту.

Однак, зі змісту судових рішень по справі № 911/1718/23 не вбачається встановлення судами конкретної дати отримання відповідачем Акту надання послуг №10, який надісланий позивачем на адресу відповідача.

Тому в межах цієї справи, судом першої інстанції були вірно враховані нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, згідно з яким Акт надання послуг №10 мав бути отриманий відповідачем 04.01.2022.

За таких обставин, оскільки відповідач отримав документи обумовлені договором 04.01.2022, то враховуючи умови пунктів 5.5., 3.1. договору строк оплати виконаних позивачем робіт сплив 09.03.2022, а з 10.03.2022 відповідач вважається таким, що прострочив виконання свого обов`язку.

При цьому, колегія суддів не приймає доводи скаржника, що суд першої інстанції вдався до припущень, що відповідач мав би отримати даний лист - 04.01.2022 року, оскільки на думку скаржника, зазначене суперечить умовам Договору підряду №09- 07/2021 року від 09.07.2021 року, приписам ч. 5 ст. 11 ЦК України, ст. ст. 530, 882 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та обставинам справи.

Разом з тим, колегія суддів повертається до умов п.5.2-5.5 договору, якими чітко визначено, що після виконання підрядником усіх робіт, останній передає замовнику проектну документацію разом з підписаним у двох примірниках актом прийому-передачі виконаних робіт і замовник приймає розроблену підрядником проектну документацію та протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання підписує акт прийому-передачі виконаних робіт і повертає підряднику один його примірник або має право подати підряднику мотивовану відмову від її приймання разом з проектом двостороннього акта з переліком доопрацювань. У разі, якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів після одержання замовником проектної документації підрядник не одержить підписаних актів прийому-передачі виконаних робіт або мотивованої відмови замовника, документація вважається прийнятою, а роботи виконаними в повному обсязі.

Судами під час розгляду справи №911/1718/23 встановлено, що Гребінківська селищна рада, як замовник, отримала як проектну документацію, так і акт приймання-передачі, проте акт не підписала і не повернула, як і не надала обґрунтованої відмови від підписання акту.

Частиною першою статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору

підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, згідно з положеннями статей 853, 882 ЦК України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими.

Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт підрядником за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором.

Тобто підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

При цьому сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт.

Правова позиція щодо застосування судами частини четвертої статті 882 ЦК України є сталою в судовій практиці Верховного Суду. Зокрема, у пункті 6.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18 викладено правовий висновок, який полягає в тому, що "передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором".

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема, непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/23).

Отже, частина четверта статті 882 ЦК України прямо передбачає можливість оформлення акту приймання виконаних робіт в односторонньому порядку. Ця ж норма надає можливість замовнику захиститись від претензій підрядника, що ґрунтуються на односторонньому акті, шляхом доведення обґрунтованості відмови від підписання акту, що є підставою для визнання його недійсним. Тобто у разі виникнення спору не підрядник повинен доводити факт виконання відповідних робіт, а замовник повинен доводити факт невиконання цих робіт, зокрема, шляхом проведення відповідної експертизи, тощо (пункт 31 постанови Верховного Суд від 22.02.2022 у справі № 906/762/20).

Таким чином, посилання відповідача на невірне застосування судом ст. 882 Цивільного кодексу України не знайшли свого підтвердження.

Також не приймаються доводи відповідача, що позивач не виконав в повному обсязі підрядні роботи та не передав їх відповідачу відповідно до умов п. 1.3 Договору, а тому відповідач не підписав акти виконаних робіт, а сам акт є первинним бухгалтерським документом даної господарської операції по Договору підряду № 09-07/2021 року від 09.07.2021 року і повинен відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки зазначені обставини були предметом розгляду та встановлювались судом у справі №911/1718/23.

Крім того, суди у справі №911/1718/23 встановили, що позивачем роботи згідно договору №09-07/2021 від 09.11.2021 виконані в повному обсязі та відповідачеві направлено проектну документацію та акт виконаних робіт №10 2021 року.

Щодо самого факту отримання відповідачем акту передачі виконаних робіт №10 від 2021 року, колегія суддів звертає увагу скаржника на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Отже доказами в господарському судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

При цьому, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Відповідачем не надано суду доказів отримання акту в інший строк ніж визначив суд першої інстанції, а самі заперечення зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів

На думку відповідача, юридичним наслідком відсутності дати підписання на Акті надання послуг № 10 (без дати) 2021 року на суму 48 000,00 грн. є неможливість визначити термін виконання зобов`язання відповідача по оплаті за цим Актом у відповідності до умов Договору підряду за пунктом 3.1. договору, а тому, як вважає відповідач, в даному випадку у справі №911/2981/24 термін виконання зобов`язання по оплаті виконаних робіт виникають з рішення господарського суду Київської області № 911/1718/22~від 16.10.2023 року. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача, виходячи з наступного.

В силу ст. 4 Господарського процесуального кодексу України метою звернення з позовом до суду є захист порушених прав і, відповідно, рішення суду є правозахисним актом, прийняття якого переслідує відновлення вже порушених прав позивача, але аж ніяк не є актом, що встановлює права і обов`язки.

Отже, обов`язок Гребінівської селищної ради сплатити основний борг в сумі 48 000,00 грн. виник не на підставі рішення суду, а у зв`язку з наявністю цивільно-правових зобов`язань, що виникли за договором підряду.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ст. 230 ГК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений умовами договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

При цьому, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідач не надав доказів виконання свого зобов`язання з оплати 48 000,00 грн. навіть після набрання рішенням Господарського суду Київської області від 16.10.2023 у справі №911/1718/23 законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом встановлено, що п. 6.5. договору сторони передбачили, що у випадку порушення замовником визначених цим договором строків розрахунків замовник сплачує на користь підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20 уточнила правову позицію, викладену у справі № 911/634/19, вказавши, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

У пунктах 88, 91, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зазначено про те, що період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості/погашення боргу", "протягом року/усього періоду існування заборгованості" тощо. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу). У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Умовами пункту 6.5. укладеного між сторонами договору не передбачено інших умов нарахування пені, ніж встановлено приписами ст. 232 Господарського кодексу України, тому пеня має розраховуватися з наступного дня після визначеного договором терміну оплати та до виконання грошового зобов`язання або до відповідного дня останнього місяця шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Водночас, 02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнено пунктом 7, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 карантин на всій території України відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Отже, вищевказаним законом строк, встановлений, зокрема ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, у разі якщо такий строк припадав на період дії карантину, був продовжений на строк дії карантину (до 30.06.2023), тобто вказана норма не обмежує нарахування штрафних санкцій шістьма місяцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Колегія суддів перевірила, наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, та погоджується з судом першої інстанції, що позивачем допущено помилку в строках нарахування, оскільки обов`язок по оплаті виконаних робіт відповідач мав виконати у строк до 09.03.2022, відповідно з 10.03.2022 відповідач вважається таким, що прострочив виконання свого обов`язку. А тому, судом здійснено власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням вірно визначеного початку та кінцевого періоду нарахування, не виходячи за межі заявлених позивачем періодів, та встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.03.2022 по 08.06.2023 становить 26 630,14 гривень, 1 799,01 гривень, 13 259,40 гривень відповідно.

При цьому, відповідач контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не надав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, доводи позивача в цій частині не спростував.

Твердження відповідача, що у наданому позивачем розрахунку відсутній період нарахування 3% річних, спростовуються цим же розрахунком стягуваних сум, у якому відображено загальний період розрахунку щодо стягуваних сум.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання з оплати виконаних робіт, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 911/2981/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Гребінківської селищної ради на рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 911/2981/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.01.2025 у справі № 911/2981/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №911/2981/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12.06.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров