ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"10" червня 2025 р. Справа № 916/2201/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

розглянувши заяву Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про видачу судового наказу за вх. № 2255/25 від 05.06.2025

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю Південна генеруюча компанія (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, офіс 203)

про стягнення 241 368, 83 грн

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області звернулася із заявою, сформованою в системі Електронний суд 05.06.2025 (вх. № 2255/25 від 05.06.2025), про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальність Південна генеруюча компанія на її користь заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 у розмірі 241 368, 83 грн.

До заяви про видачу судового наказу заявник додав: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; рішення Ізмаїльської міської ради від 24.05.2019 № 5289-пі Про надання Приватному акціонерному товариству Південна генеруюча компанія земельної ділянки в оренду терміном на 49 (сорок дев`ять) років для будівництва та експлуатації парогазової електростанції за адресою: Болградське шосе, 22-б у м. Ізмаїл Одеської області; договір оренди землі від 27.05.2019; розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку, яка розташована за адресою: Болградське шосе, 22-б у м. Ізмаїл Одеської області (в межах населеного пункту), для будівництва та експлуатації парогазової електростанції (кадастровий номер земельної ділянки :01:031:0078); витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права; лист від 25.11.2024 № 01-10 Товариства з обмеженою відповідальністю Південна генеруюча компанія, адресований Ізмаїльській міській раді; рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 24.12.2024 № 3379-VIII Про дострокове розірвання договору оренди землі, що укладений із Товариством з обмеженою відповідальністю Південна генеруюча компанія; угоду від 03.01.2025 про дострокове розірвання договору оренди землі від 27.05.2019; витяг з Державного реєстру речових прав; лист від 17.02.2025 № 01/13-164 Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області директору Товариства з обмеженою відповідальністю Південна генеруюча компанія; заборгованість з орендної плати за землю згідно договору від 27.05.2019 з ПАТ Південна генеруюча компанія, розрахунок за період з 01.08.2024 по 31.10.2024; платіжну інструкцію № 238 від 17.05.2025.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Ч. 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Тобто, однією з основних умов задоволення заяви про видачу судового наказу у розумінні ст. 12 ГПК України є безспірність предмету заявлених вимог. У той самий час заявлення вимог конкретно неузгоджених сторонами ( у тому числі їх розміру) призводить до виникнення між ними відповідного спору.

При цьому, процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статті 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує про те, що на теперішній час за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 за боржником обліковується заборгованість у розмірі 241 368, 83 грн за договором оренди землі від 27.05.2019.

Листом від 17.02.2025 № 01/13-164 заявник повідомив боржника про те, що станом на 01.01.2025 за ним обліковується заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 1 114 304, 93 грн.

Натомість, заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 241 368, 83 грн за період з 01.08.2024 по 31.10.2024, тоді як в листі від 17.02.2025 № 01/13-164, адресованому боржнику, вказано про заборгованість станом на 01.01.2025 по сплаті орендної плати у сумі 1 114 304, 93 грн. Таким чином, сума заявленої вимоги до стягнення та сума, зазначена у листі-вимозі, а також періоди, за які вони нараховані, є різними.

До заяви про видачу судового наказу не було надано доказів часткової оплати заборгованості боржником, а зі змісту поданої заяви не вбачається обґрунтування відмінності суми основного боргу, що зазначена в заяві, та суми боргу, зазначеної у листі адресованому боржнику.

Встановлене, на переконання суду, може свідчити про наявність спору між сторонами щодо суми орендної плати.

А відтак вимоги за заявою про видачу судового наказу не мають ознак безспірності в розумінні ч. 1 ст. 12 ГПК України.

Отже, заявником не надано суду доказів існування в нього безумовного права на стягнення заборгованості за орендну плату за земельну ділянку саме в заявленому розмірі 241 368, 83 грн.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір.

Відповідно до п. п. 2-1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу встановлюється у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 грн.

Таким чином, за подання заяви про видачу судового наказу має бути сплачений судовий збір в розмірі 302, 80 грн.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Приймаючи до уваги, що заява про видачу судового наказу сформована в системі Електронний суд, розмір судового збору повинен складати 242, 24 грн.

До заяви про видачу судового наказу заявником додано платіжну інструкцію № 238 від 17.05.2025 про сплату судового збору в сумі 302, 80 грн.

Ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Так, судом за допомогою автоматизованої системи документообігу Господарського суду Одеської області Діловодство спеціалізованого суду було здійснено перевірку зарахування сплачених заявником коштів на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України та встановлено, що судовий збір, сплачений згідно платіжної інструкції № 238 від 17.05.2025 на суму 302, 80 грн, вже зараховано при зверненні до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу у справі № 916/2000/25.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2025 (суддя Мусієнко О.О.) у справі № 916/2000/25 відмовлено Ізмаїльській міській раді Ізмаїльського району Одеської області у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальність Південна генеруюча компанія на її користь заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 у розмірі 241 368, 83 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Таким чином, вказана норма, що є імперативною, не передбачає можливості зарахування судом раніше сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу судового збору до суми судового збору, встановленої для подання нової заяви про видачу судового наказу, а лише до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Отже, оскільки кожна заява про видачу судового наказу є самостійним, окремим об`єктом справляння судового збору, суд не приймає платіжну інструкцію № 238 від 17.05.2025 на суму 302, 80 грн, як належний доказ сплати судового збору за подання Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області заяви про видачу судового наказу за вх. № 2255/25 від 05.06.2025.

Таким чином, всупереч вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області до заяви про видачу судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що заява про видачу судового наказу подано з порушенням вимог ст. 150 ГПК України, заявлена до стягнення сума у розмірі 241 368, 83 грн не відповідає вимогам ст. 148 ГПК України, що відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Ізмаїльській міській раді Ізмаїльського району Одеської області у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальність Південна генеруюча компанія на її користь заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 у розмірі 241 368, 83 грн.

Ухвала набирає законної сили 10 червня 2025 року у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів відповідно до ст. ст. 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Мусієнко