ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Справа №924/1057/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 (суддя Вибудовський О.Д., повне рішення складено 20.03.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"

до Асоціації "Регіональне будівництво Хмельниччини"

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу в розмірі 36 034,25 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі відомість споживання електричної енергії Асоціацією "Регіональне будівництво Хмельниччини" та розрахунків з ТОВ "Хмельницькенергозбут" за договором №22104711, а також копії платіжних інструкцій, суд першої інстанції, встановив, що відповідач повністю розрахувався за спожиту електричну енергію, яку отримував та використовував на потреби мешканців третього під`їзду житлового будинку по вул.Озерна, 6/2А в м.Хмельницькому через точку комерційного обліку ЕС-код 62Z100, лічильник загального обліку №26895066.

Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на його безпідставність.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує, що постачання електричної енергії відповідачу здійснювалось за точкою комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z72K згідно додатків 1, 3 до договору №22104711. При цьому, по точці комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z100, на яку в своєму рішенні посилається суд першої інстанції, відповідачу здійснювалось постачання електроенергії за іншим договором, а саме договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №22114711 на умовах комерційної пропозиції ЗУП/комунальна.

Зауважує, що позивач при визначенні факту та обсягу споживання електричної енергії відповідачем, керується даними, які надаються йому оператором системи розподілу - АТ "Хмельницькобленерго", зокрема, згідно даних оператора системи розподілу відповідачем з 01.06.2023 року по 01.11.2024 була спожита електрична енергія в загальній кількості 26 205 кВт/год., за ТКО з ЕІС-кодом: 62Z72K.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач мав би сплатити за спожиту електричну енергію за період з червня 2023 року по травень 2024 року 179 886,89 грн, однак ним сплачено лише 149631,38 грн, а саме не повністю проведено розрахунок за спожиту електричну енергію в червні 2023 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 30255,51 грн.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції було прийнято до уваги відомість про використання електроенергії Асоціацією "Регіональне будівництво Хмельниччини" за червень 2023 року, згідно якої відповідачем було спожито лише 3480 кВт/год електроенергії на загальну суму 21750,00 грн. Вказані дані базуються виключно на внутрішніх розрахунках відповідача та не є доказом фактичного обсягу споживання електроенергії.

Натомість, згідно нарахувань ОСР, за червень 2023 року фактичне споживання електроенергії відповідачем становило 13 779 кВт/год. на суму 86184,17 грн. Відтак, споживання електроенергії відповідачем у червні 2023 року перевищує обсяг, вказаний у внутрішніх документах Асоціації "Регіональне будівництво Хмельниччини".

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на внутрішніх документах та розрахунках відповідача, що є порушенням принципу рівності та змагальності сторін при судовому розгляді, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 у справі №924/1057/24 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2021 року Асоціація "Регіональне Будівництво Хмельниччини" приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу шляхом підписання заяви-приєднання від 09.12.2020 року (додаток 1) на умовах комерційної пропозиції 1С/1Р, яка є додатком 2 до договору (а.с.10-18).

Відповідно до п.2.1. договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної (купованої) електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком 2 до цього договору. Для одного об`єкта споживання застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію (п.5.2. договору).

У відповідності до п.5.5, 5.6. договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений чинним законодавством cпoci6. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Згідно з п.6.2.1. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.9.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

За результатами перевірки позивачем обсягів споживання електричної енергії по договору №22104711 відповідачем за період з 01.06.2023 року по 01.11.2024 року спожито електричну енергію у кількості 26 205 кВт*год., за ТКО з EIC-кодом: 62Z72K, а саме:

в червні 2023 року - 13779 кВт*год. на суму 86 184,17 грн.;

в липні 2023 року - 1 999 кВт*год. на суму 13 936,16 грн.;

в серпні 2023 року - 2 711 кВт*год. на суму 20 917,52 грн.;

в вересні 2023 року - 3 533 кВт*год. на суму 26 493,10 грн.;

в жовтні 2023 року - 4 116 кВт*год. на суму 31 857,94 грн.;

в грудні 2023 року - 4 130 кВт*год. на суму 31 069,76 грн.;

в лютому 2024 року - 1 717 кВт*год. на суму 13 318,38 грн.;

в березні 2024 року - 3 596 кВт*год. на суму 25 430,68 грн.;

в травні 2024 року - 18 кВт*год. на суму 143,77 грн.;

Позивач вказує, що Хмельницьким РЕМ за вказаний період проведено зменшення обсягу електричної енергії, зокрема, в листопаді 2023 року - на 2 107 кВт*год. (відповідно зменшено заборгованість на 16308,23 грн); в ciчні 2024 року - на 3599 кВт*год. (відповідно зменшено заборгованість на 27075,07 грн); в квітні 2024 року - на 3431 кВт*год. (відповідно зменшено заборгованість на 24263,81 грн); в липні 2024 року - на 257 кВт*год. (відповідно зменшено заборгованість на 1817,48 грн).

З огляду на викладене, враховуючи проведені оператором системи розподілу перерахунки обсягів споживання та здійсненні споживачем оплати за договором, позивач вважає, що у відповідача утворилась заборгованість в сумі 30255,51 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини сторін виникли на підставі договору про постачання електричної енергії, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України, ст.11, 202, 509 ЦК України.

Згідно зі ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії, та укладається сторонами з урахуванням ст.633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов вищезазначеного договору. Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених Постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 14.03.2018, та є однаковими для всіх споживачів.

У відповідності до п.2.1. договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної (купованої) електричної енергії згідно з умовами цього договору.

За умовами п.3.4 договору, постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником на підставі поданої споживачем заявки на постачання електричної енергії споживачу форма якої наведена в додатку 3 до цього договору, яка має містити: інформацію щодо об`єкта (об`єктів) постачання електричної енергії, в тому числі найменування (за наявності), адресу, ЕІС код об`єкта, відомості щодо строку (періоду) постачання електричної енергії (в тому числі дату початку постачання) за кожним об`єктом споживача.

Відповідно до п. 6.2. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2021 року відповідач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії споживач №22104711 за адресою: м.Хмельницький, вул. Озерна, 6/2А, за ТКО з ЕІС-кодом: 62Z72K шляхом підписання заяви-приєднання від 09.12.2020 року на умовах комерційної пропозиції 1С/1Р, яка є додатком 2 до договору (а.с.16-17).

Згідно з додатком 3 "Заявка на постачання електричної енергії споживачу" (а.с.18), на виконання умов договору відповідач просить забезпечити постачання електричної енергії за наступним об`єктом електроспоживання: житловий будинок (пл) за адресою: вул.Озерна 6/2а, за точкою комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z72K.

Отже, апеляційним судом беззаперечно встановлено, що постачання електричної енергії відповідачу здійснювалось за точкою комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z72K згідно додатку 1 та додатку 3 до договору №22104711, заборгованість за яким і є спірною у даній справі.

Таким чином, доводи відповідача, які стали підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог, щодо розрахунку у повному обсязі за спожиту електричну енергію, яку він отримував та використовував за адресою: вул. Озерна, 6/2А в м.Хмельницькому через точку комерційного обліку з ЕС-кодом 62Z100, лічильник загального обліку №26895066, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, надаючи оцінку визначенню факту та обсягу споживання електричної енергії у спірних правовідносин, враховує, що відповідно ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії", комерційний облік електричної енергії - це сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.

Згідно з пп.15 п.1.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, дані комерційного обліку електричної енергії (дані комерційного обліку) - дані, отримані на основі вимірювання або розрахунковим шляхом під час здійснення комерційного обліку електричної енергії, а також дані про стан засобів комерційного обліку, що використовуються для здійснення розрахунків та проведення аналізу на ринку електричної енергії.

Із врахуванням реєстру ліцензіатів, який оприлюднений на веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), АТ "Хмельницькобленерго" являється оператором системи розподілу на території Хмельницької області.

Відповідно до п.2.1.7. Кодексу комерційного обліку, основні ролі, які виконуються оператором системи розподілу при забезпеченні комерційного обліку електричної енергії, та пов`язані з ними процеси вказані в цьому пункті, зокрема: установлення, налаштування (зокрема параметризація), заміна, розвиток, введення та виведення з експлуатації, а також технічна підтримка та обслуговування ЗКО, їх програмного та апаратного забезпечення; зчитування результатів вимірювань (первинних даних комерційного обліку) та даних про стан ЗКО, контроль якості зчитування, формування первинних даних комерційного обліку та їх передача ОДКО.

Статтею 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено функції, права та обов`язки оператора системи розподілу, зокрема, забезпечувати комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (п.8, ч.1).

За приписами п.4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затв. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з пп.8.6.1, 8.6.7 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.

Зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії через канали дистанційного зв`язку.

Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.8.6.15 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та в розрахунках мають менший пріоритет ніж дані, отримані безпосередньо оператором системи або постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії.

Відповідно до п.9.14.1, 9.14.3 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, адміністратор комерційного обліку має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам. Учасники ринку та АР використовують для розрахунків та інших комерційних цілей виключно сертифіковані дані щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії.

Згідно даних оператора системи розподілу відповідачем з 01.06.2023 по 31.07.2024 було спожито електричну енергію в загальній кількості 26 205 кВт/год., в тому числі у червні 2023 року 13779 кВт/год на суму 86184,17 грн, за ТКО з ЕІС-кодом: 62Z72K, що підтверджується листом АТ "Хмельницькобленерго" від 25.10.2024 року (а.с.46) та відповідними рахунками-фактурами (а.с.29-41).

Натомість, згідно відомості споживання електричної енергії (а.с.145-146), наданої відповідачем, вбачається, що за червень 2023 року ним було спожито лише 3 480 кВт/год електроенергії на загальну суму 21750,00 грн, яку він повністю оплатив.

Оцінюючи вказаний доказ, колегія суддів зауважує, що наведені відповідачем відомості мають виключно внутрішній характер та не є офіційними даними про фактичний обсяг споживання, оскільки не підтверджені жодними первинними обліковими документами, виданими оператором системи розподілу, а відтак не можуть слугувати підставою для спростування офіційних нарахувань, проведених оператором системи розподілу АТ "Хмельницькобленерго".

Будь-яких інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України, які б спростовували нараховані оператором системи розподілу, АТ "Хмельницькобленерго", помісячні обсяги споживання електричної енергії за вказаний період відповідачем до суду не надано.

Таким чином, із врахуванням п.8.6.15 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, апеляційним судом приймаються до уваги обсяги помісячного споживання електричної енергії по договору №22104711, надані оператором системи розподілу та відображені у рахунках-фактурах за спірний період та в листі АТ "Хмельницькобленерго" від 25.10.2024 року.

Враховуючи вказані докази, а також приймаючи до уваги зменшення обсягів споживання електричної енергії, проведені оператором системи розподілу, вбачається, що відповідач мав би сплатити за спожиту електричну енергію за період з червня 2023 року по липень 2024 року 179 886,89 грн.

Водночас, здійснивши перевірку оплати відповідачем спожитої електричної енергії за спірний період згідно платіжних інструкції (а.с.147-170), наданих споживачем, із врахуванням меж заявлених позовних вимог, колегією суддів встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язань щодо оплати спожитої електричної енергії згідно договору №22104711, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість в сумі 30255,51 грн, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, рахунки-фактури, акти приймання-передавання товарної продукції та платіжні інструкції, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с.76-96), не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки стосуються договору про постачання електричної енергії №22114711, натомість заборгованість у спірних правовідносинах виникла на підставі договору про постачання електричної енергії №22104711.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 30255,51 грн заборгованості за спожиту електричну енергію.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч.2 ст.625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п.43 постанови).

З огляду на встановлення факту несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості за договором, здійснивши перевірку розрахунку заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову в частині стягнення 2107,01 грн 3 % річних, 3671,73 грн інфляційних втрат.

Пунктом 2 ч.1 ст.275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1, 3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 та прийняття нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Окрім того, із врахуванням приписів ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 у справі №924/1057/24 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.03.2025 у справі №924/1057/24 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов задоволити.

4. Стягнути з Асоціації "Регіональне будівництво Хмельниччини" (29017, м.Хмельницький, вул.Озерна, буд.6/2 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" (29019, м.Хмельницький, вул.Бандери, буд.1/1, ) 30255,51 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 2107,01 грн 3 % річних, 3671,73 грн інфляційних втрат.

5. Стягнути з Асоціації "Регіональне будівництво Хмельниччини" (29017, м.Хмельницький, вул.Озерна, буд.6/2 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" (29019, м.Хмельницький, вул.Бандери, буд.1/1, ) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3028,00 грн та апеляційної скарги в сумі 4542,00 грн.

6. Господарському суду Хмельницької області видати судові накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.