ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4342/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І.; Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

Представники сторін:

Від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" Мокан О.О.;

Від Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 (повний текст складено 04.04.2025)

по справі №916/4342/24

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

до Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича

про розірвання договору та стягнення 77 010,73 грн,

(суддя першої інстанції: Пінтеліна Т.Г., дата та місце ухвалення рішення: 25.03.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича про розірвання Договору та стягнення 77 010, 73 грн.

В обґрунтування позову Позивач стверджував, що на сьогоднішній день строк накопичення простроченої дебіторської заборгованості Відповідача за Договором оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А від 09.11.2018 становить більше трьох місяців. Так за рахунком № 16128427 від 30.11.2022 кінцевий строк оплати, відповідно до п. 3.6. Договору, становив 15.12.2022. Тобто 3-ох місячний строк сплив 15.02.2023. Подальші рахунки за Договором Відповідачем також не оплачені. Відповідачем допущено істотне порушення Договору, через що Позивач у значній мірі позбавлений того, на що він розраховував при укладенні Договору, а саме - отримання доходу у вигляді орендної плати за користування Майном.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 у даній справі позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" до Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича задоволено в повному обсязі; розірвано Договір № 2-А від 09.11.2018, укладений між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" та Фізичною особою-підприємцем Радомським Олександром Михайловичем; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" грошові кошти в розмірі 77 010,73 грн та судовий збір в розмірі 6 056 грн.

Місцевий господарський суд, оцінивши докази у справі в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Суд у своєму рішенні зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що індивідуально визначене державне рухоме майно вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993, які є об`єктом оренди за спірним Договором, знаходяться на окупованій території.

При цьому, враховуючи наявність заборгованості з орендної плати понад три місяці, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання Договору та стягненню з Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" заборгованості у розмірі 77 010,73 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, Фізична особа-підприємець Радомський Олександр Михайлович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/4342/24 від 25.03.2025 та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовної заяви Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" до Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідачем підтверджується укладання договору, але зазначено, що майно орендоване у позивача по справі, ним використовувалося при виконанні Договору укладеного з ТОВ «Чисте місто+», про надання послуг №1/РС зі збирання, перевезення та утилізації розкиданого сміття та сміття із контейнерів у місті Олешки, Херсонської області.

Так, заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач зазначив, що під час окупації міста Олешки, яка триває станом до сьогоднішнього дня, орендоване рухоме майно було викрадено представниками збройної армії країни агресора, окрім того доступ на територію підприємства та до місця перебування матеріальних активів для Відповідача по справі був обмежений.

Як стверджує Апелянт, Із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення Відповідач по справі звернувся до правоохоронних органів та на її підставі було відкрито кримінальне провадження № 0000108.

Відповідач також посилається на ст.762 Цивільного кодексу України та зазначає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає та визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті, можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

На переконання заявника, судом зроблено помилковий висновок щодо відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що індивідуально визначене державне рухоме майно: вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993, які є об`єктом оренди за спірним договором, дійсно знаходилось на окупованій території.

Так, Апелянт вважає, що доказом використання та місцезнаходження майна на окупованій території є:

-Договір про надання послуг № 1/РС від 07 лютого 2022 року укладений між ФОП Радомським О.М. як Виконавцем та ТОВ «Чисте-Місто+» в якому безпосередньо сторонами узгоджено техніку з використанням якої буде надаватися послуга та місце її розташування (додаток 1 до Договору про надання послуг та пункт 5.6 Договору про надання послуг);

- звернення до правоохоронних органів щодо факту вчинення кримінального правопорушення на підставі якої відкрито кримінальне провадження (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.01.2024 року).

Проте, на думку Відповідача, судом не надано оцінки таким доказам, що є порушенням норм процесуального права.

Щодо припинення господарських відносин шляхом розірвання договору, Апелянт зазначає, що неможливість користування майном та використання його через причини які не залежать від орендаря (Відповідача по справі) не можуть бути розцінені як істотне порушення умов договору, а відповідно як підстава для задоволення позову в цій частині.

З огляду на зазначене, Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 по справі №916/4342/24; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/4342/24.

24.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4342/24.

01.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" проти заявлених вимог в апеляційній скарзі заперечує повністю та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованими, а доводи скаржника безпідставними.

Позивач зазначає, що будь-які листи щодо переміщення орендованого майна у інше місто у Позивача відсутні; на виконання умов договору ним направлені рахунки та акти наданих послуг, які на теперішній час залишаються несплаченими, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 77 010,73 грн, апеляційна скарга не містить обґрунтувань Відповідача (Апелянта) про оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ДП ММТП щодо розірвання Договору № 2-А від 09.11.2018. Позивач не погоджується з твердженнями Апелянта, що Орендар має право на звільнення від сплати орендної плати за Договором на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Позивач у своєму відзиві звертає увагу суду, що відповідно до п.5.6. Договору про надання послуг №1/РС від 07.02.2022 (наданий Відповідачем, міститься в матеріалах справи) місце для стоянки та ремонту техніки (в тому числі і об`єкту оренди за Договором) є м. Олешки, вул. Пролетарська 165, але матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що Майно за Договором про надання послуг №1/РС від 07.02.2022 (в тому числі і Майно ДП ММТП) 24.02.2022 перебувало за адресою м. Олешки, вул. Пролетарська 165. Крім того, досі невідоме місце знаходження ключів та документів від орендованої спецтехніки.

Позиція Позивача повністю узгоджується з позицією суду першої інстанції, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем (Апелянтом) у розрізі Договору, є відносинами, які врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX від 03.10.2019, як спеціальним нормативно-правовим актом, а положення Постанови Кабінету Міністрів України № 483 від 03.06.2020 «Про деякі питання оренди державного та комунального майна» та Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» спрямовані на його практичну реалізацію.

Позивач повністю підтримує висновок суду першої інстанції щодо того, що вказані Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" у позовній заяві обставини є підставою для розірвання Договору № 2-А від 09.11.2018 (далі-Договір), а вимоги щодо стягнення 77 010,73 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 по справі №916/4342/24 призначено на 09.06.2025 року об 11-00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

02.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 задоволено клопотання Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; розгляд справи №916/4342/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 призначено на 09.06.2025 року об 11-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Окрім того 03.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/4342/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/4342/24 призначено на 09.06.2025 року об 11-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

09.06.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився представник Позивача який заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Натомість, 09.06.2025 від Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку перебуванням представника Апелянта у відрядженні, у задоволенні якого колегією суддів відмовлено протокольною ухвалою.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника Відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представника Позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" та Фізичною особою-підприємцем Радомським Олександром Михайловичем 09.11.2018 укладено Договір оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А (далі-Договір) відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - авто спецтехніка у кількості 2-х одиниць, а саме: вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993; вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993 (далі- Майно).

Відповідно до п.1.4. Договору стан майна на момент укладання Договору визначається в акті прийому-передачі за узгодженим висновком Орендодавця і Орендаря.

Згідно з п.3.1 Договору орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами та доповненнями) (надалі - Методика), за ставкою 25% від вартості Майна (МАЗ 5432 вантажний сідловий тягач, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993; за ставкою 15% від вартості Майна (МАЗ 53371 вантажний сміттєвоз, державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993), зазначеної в п. 1.1. цього Договору і становить згідно з розрахунком (Додаток №1), який є невід`ємною частиною Договору, без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2018) 3981,23 грн.

Відповідно до п.3.6. Договору орендна плата перераховується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого Орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошеного індексу інфляції за звітний місяць.

Згідно з п.3.10 Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції.

Відповідно до пункту 5.3. Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих Орендодавцем. На вимогу Орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння.

Пунктом 5.8. Договору передбачено, що протягом місяця після укладання цього Договору застрахувати орендоване Майно не менше, ніж на його вартість за висновком про вартість на користь Орендодавця, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження Майна, у порядку, визначеному законодавством України, і надати Орендодавцю копію страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди Майно було застраховано.

Згідно пункту 5.9. Договору Орендар зобов`язується не передавати третім особам належне Орендарю право оренди та інші права та обов`язки (повністю чи в певній частині), які випливають з Договору.

Пунктом 8.3. Договору встановлено, що Орендодавець має право порушувати питання про дострокове розірвання Договору та стягнення з Орендаря, заборгованості з орендної плати, при її наявності понад 3 місяці від встановленого у Договорі терміну її внесення або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.9.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.12.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2029, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до пункту 12.3. Договору зміни та доповнення до умов Договору здійснюються Сторонами шляхом укладання додаткової угоди, яка оформлюється в письмовому виді, підписується обома Сторонами та скріплюється печатками. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною. Одностороння необґрунтована відмова від виконання умов цього Договору не допускається.

Відповідно до Актів прийому-передачі індивідуально визначеного державного рухомого майна від 09.11.2018, вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993 (далі- Майно) передані ФОП Радомський О.М. у місті Миколаєві.

Згідно з Висновками обстеження технічного стану індивідуально визначеного державного рухомого майна від 09.11.2018 вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993 знаходять у задовільному, робочому стані та можуть експлуатуватися відповідно до їх функціонального призначення.

Договір оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А від 09.11.2018, Акти прийому-передачі індивідуально визначеного державного рухомого майна від 09.11.2018 та Висновки обстеження технічного стану індивідуально визначеного державного рухомого майна від 09.11.2018 підписано Орендарем ФОП Радомським О.М. та Орендодавцем в.о. директора Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" Мітченко С.К. без зауважень.

Відповідно до Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору, розрахунок плати за базовий місяць оренди окремого індивідуально визначеного майна (серпень 2018) становить 3981,23 грн.

На виконання умов Договору, Позивачем були направлені рахунки та акти наданих послуг Відповідачу, а саме:

1. №16128427 від 30.11.2022 на суму 753,73 грн;

2. №18298427 від 31.12.2022 на суму 3 850,14 грн;

3. №01238427 від 31.01.2023 на суму 3880,94 грн;

4. №03128427 від 28.02.2023 на суму 3908,10 грн;

5. №04558427 від 31.03.2023 на суму 3966,73 грн;

6. №06698427 від 30.04.2023 на суму 3974,66 грн;

7. №08118427 від 31.05.2023 на суму 3994,54 грн;

8. №10208427 від 30.06.2023 на суму 4026,49 грн;

9. №11948427 від 31.07.2023 на суму 4002,34 грн;

10. №13678427 від 31.08.2023 на суму 3946,30 грн;

11. №15348427 від 30.09.2023 на суму 3966,04 грн;

12. №17078427 від 31.10.2023 на суму 3997,76 грн;

13. №18768427 від 30.11.2023 на суму 4017,74 грн;

14. №20408427 від 31.12.2023 на суму 4045,87 грн;

15. №01578427 від 31.01.2024 на суму 4062,06 грн;

16. №03228427 від 29.02.2024 на суму 4074,24 грн;

17. №04928427 від 31.03.2024 на суму 4094,62 грн;

18. №06588427 від 30.04.2024 на суму 4102,80 грн;

19. №08218427 від 31.05.2024 на суму 4127,41 грн;

20. №09498427 від 30.06.2024 на суму 4218,22 грн.

Загальна сума заборгованості за зазначеними вище рахункам становить 77010,73 грн.

Позивач стверджує, а Відповідач не спростовує, що ним такі рахунки не оплачені.

02.09.2024 Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" було направлено Фізичній особі-підприємцю Радомському Олександру Михайловичу претензію №06/1057 на суму 77 010,73 грн, у якій Позивач просив у 30-ти денний строку, з дня отримання цієї претензії, сплатити заборгованість за даними рахунками по Договору та необхідну суму перерахувати на рахунок вказаний в означеній претензії (а.с. 125, Т.1).

Разом з тим, вся вихідна кореспонденція, адресована Відповідачу повернута Позивачу підприємством зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «відсутності адресата за вказаною адресою».

З матеріалів справи також вбачається, що до відзиву на позовну заяву Відповідачем надано Договір, укладений Відповідачем з ТОВ Чисте місто+ 07.02.2022 про надання послуг № 1/РС зі збирання, перевезення та утилізації розкиданого сміття та сміття із контейнерів, відповідно до п.5.6. якого замовник зобов`язується забезпечити місце для стоянки та ремонту техніки на території бази (м. Олешки, вул. Пролетарська 165) (а.с.171-174, Т.1).

Згідно з Додатком до Договору №1/РС від 07.02.2022 матеріально-технічна база, яку планується залучити до наданих послуг, зокрема включає: тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , рік випуску - 1993 та сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , рік випуску 1993 (а.с. 175, Т.1).

Зі сторони Замовника ТОВ Чисте місто+ Договір та Додаток до нього підписано директором Радомським А.О., зі сторони виконавця ФОП Радомським О.М.

В матеріалах справи також наявна заява Радомського О.М. до правоохоронних органів щодо факту вчинення кримінального правопорушення на підставі якої відкрито кримінальне провадження №0000108 відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.01.2024 (а.с.176-177, Т.1).

Недотримання Відповідачем умов Договору №2-А про оренду індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності стало підставою для звернення Позивача до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України врегульовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначалось раніше, між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" та Фізичною особою-підприємцем Радомським Олександром Михайловичем 09.11.2018 укладено Договір оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А (далі-Договір) відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніка у кількості 2-х одиниць, а саме: вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993; вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993.

Згідно з п.3.6. Договору орендна плата перераховується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого Орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошеного індексу інфляції за звітний місяць.

Відповідно до пункту 5.3. Договору Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих Орендодавцем. На вимогу Орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння.

На виконання умов Договору, Позивачем були направлені рахунки та акти наданих послуг Відповідачу, які сплачено не було, що утворило заборгованість в розмірі 77 010,73 грн.

Відповідно до п. 8.3. Договору Орендодавець має право порушувати питання про дострокове розірвання Договору та стягнення з Орендаря, заборгованості з орендної плати, при її наявності понад 3 місяці від встановленого у Договорі терміну її внесення або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Крім того, пунктом 5.8. Договору передбачено, що протягом місяця після укладання цього Договору застрахувати орендоване Майно не менше, ніж на його вартість за висновком про вартість на користь Орендодавця, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження Майна, у порядку, визначеному законодавством України, і надати Орендодавцю копію страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди Майно було застраховано.

В матеріалах справи відсутні укладені Відповідачем діючи Договори страхування Майна.

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані Позивачем обставини, а саме наявність заборгованості з орендної плати понад три місяці, є підставою для розірвання Договору, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про розірвання Договору оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А та стягнення 77 010,73 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Апелянтом ані в суді першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою не заперечується факт укладання Договору, проте в обґрунтування своєї скарги Відповідач зазначає, що майно, орендоване ним у Позивача, Відповідачем використовувалося при виконанні Договору укладеного з ТОВ Чисте місто+ про надання послуг № 1/РС зі збирання, перевезення та утилізації розкиданого сміття та сміття із контейнерів. Разом з тим, під час окупації міста Олешки, яка триває станом до сьогоднішнього дня дані автомобілі були викрадені представниками збройної армії країни агресора, окрім того доступ на територію підприємства та до місця перебування матеріальних активів для Відповідача по справі був обмежений.

Із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення Відповідач по справі звернувся до правоохоронних органів лише в січні 2024 року та на її підставі було відкрито кримінальне провадження № 0000108.

При цьому, Апелянт посилається на ст.762 Цивільного кодексу України та зазначає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає та визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті, можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічна норма закріплена статтею 283 Господарського кодексу України.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина шоста статті 283 Господарського кодексу України). При цьому за частиною другою статті 759 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За приписами частин першої-другої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 по справі №910/7495/16 дійшла висновку, що вказана норма не містить вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин та засобів їх підтвердження, а тому підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Для застосування ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто він повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане ним, і він не відповідає за ці обставини (узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.02.2024 по справі №916/599/23).

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати (постанови Верховного Суду у справах №914/1248/18, №914/2264/17, №910/13158/20, №911/3067/20, №911/654/21, №916/599/23).

Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних або надзвичайних обставин.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками таких обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. При цьому сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.

При цьому сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що саме в цьому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Положеннями частин першої та другої статті 598 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частини другої статті 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.

При цьому за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

При цьому, положення статті 762 Цивільного кодексу України є нормою загальною по відношенню до правовідносин оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності які склались між Позивачем та Відповідачем в межах Договору. Для врегулювання договірних відносин оренди державного та комунального майна, законодавцем внесено зміни Законом № 3587-IX від 22.02.2024 до Цивільного Кодексу України та доповнено статтю 759 частиною 3, якою закріпив, що особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (ч.3 ст.759 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, які склались між Позивачем та Відповідачем у розрізі Договору, є відносинами, які врегульовані Законом України Про оренду державного та комунального майна № 157-IX від 03.10.2019, як спеціальним нормативно-правовим актом, а положення Постанови Кабінету Міністрів України № 483 від 03.06.2020 Про деякі питання оренди державного та комунального майна та Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану спрямовані на його практичну реалізацію.

Отже, питання порядку нарахування, зменшення, зупинення та звільнення від сплати орендної плати врегульовані Законом України Про оренду державного та комунального майна № 157-IX від 03.10.2019 (далі-Закон), Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 Про деякі питання оренди державного та комунального майна, а в період дії воєнного стану Постановою Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовує правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, а також передачею права на експлуатацію такого майна.

Абзацом 4 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовано, що договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Частина 4 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна № 157-IX від 03.10.2019 (із змінами), передбачає, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 483 не допускається внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати (призупинення її нарахування тощо) протягом строку його дії, крім випадків передбачених пунктом 127 зазначеної постанови.

Так, у підпункті 3 пункту 127 Постанови Кабінету Міністрів України №483 зазначено, що внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати (призупинення її нарахування тощо) протягом строку його дії можливе у випадку, коли можливість користування майном істотно зменшилася через обставини, за які орендар не відповідає, зокрема у разі:

а) істотного пошкодження об`єкта оренди внаслідок дії обставин непереборної сили, які настали після підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта, за умови, що відновлення об`єкта до того стану, в якому він перебував до настання таких обставин, потребуватиме капітального ремонту об`єкта оренди;

б) припинення забезпечення об`єкта оренди комунальними послугами, якими об`єкт оренди був забезпечений або повинен бути забезпечений відповідно до умов договору та/або оголошення про передачу майна в оренду, якщо внаслідок такого припинення об`єкт оренди не може бути використаний орендарем;

в) здійснення капітального ремонту, реставрації або реконструкції об`єкта оренди з ініціативи балансоутримувача або його органу управління, якщо під час виконання будівельних робіт використання об`єкта оренди може завдати шкоди життю або здоров`ю людей, що перебувають або можуть перебувати всередині об`єкта оренди;

г) вилучення майна (його частини) відповідно до Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

У такому разі зменшення орендної плати або тимчасове (на період існування обставин, зазначених у підпунктах а - г підпункту 3 цього пункту) звільнення орендаря від сплати орендної плати здійснюється за рішенням орендодавця на підставі заяви орендаря, до якої додані документи, що підтверджують існування відповідних обставин, або на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 129-1 Постанови Кабінету Міністрів України №483, якщо у зв`язку із змінами у соціально-економічному становищі в країні, Кабінет Міністрів України ухвалив рішення про надання орендних знижок, звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна, то підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, крім випадків, коли у рішенні Кабінету Міністрів України зазначається про те, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця.

Так, 27.05.2022 Кабінетом Міністрів України затверджено постанову №634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №634, ухвалено рішення про надання орендних знижок за договорами оренди певного майна, а саме орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

Звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця (пункт 5 Постанови КМУ № 634).

Як вбачається з матеріалів справи, заява Відповідач про звільнення від сплати орендної плати за Договором до Позивача не надходила, порядок нарахування орендної плати за Договором №2-А від 11.09.2018 здійснюється з врахуванням наданих Постановою Кабінету Міністрів України №634 орендних знижок, тобто у розмірі 50 відсотків від орендної плати, встановленої договором (з урахуванням її індексації) без укладання додаткових угод до Договору (розрахункові рахунки які підтверджують розмір нарахування орендної плати містяться в матеріалах справи).

Зі змісту статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 5 ст.188 Господарського кодексу України встановлено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено колегією суддів раніше, направлені рахунки та акти наданих послуг Відповідачу в розмірі 77 010, 73 грн. на теперішній час залишаються несплаченими. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав звільнення Відповідача від сплати орендної плати за Договором за період з листопада 2022 по червень 2024 року на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звертає увагу суду на наступне.

Відповідно до актів прийому-передачі індивідуально визначеного державного рухомого майна від 09.11.2018, вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993 (далі- Майно) передані ФОП Радомський О.М. у місті Миколаєві.

Будь-які листи щодо переміщення Майна у інше місто матеріали справи не містять.

Згідно з п.3.6. Договору, орендна плата перераховується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця на підставі виставленого ним рахунку. Порядок обміну кореспонденцією між Сторонами не визначено умовами Договору, таким чином, враховуючи положення статті 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, направлення первинної бухгалтерської документації на адресу 75100, м.Олешки, Житлоселище, 10-а, є лише поштовою адресою Відповідача, яка стала відома Позивачу в процесі договірних правовідносин.

Але це жодним чином не вказує на обізнаність Позивача щодо місця знаходження орендованого Майна саме за цією адресою.

Як доказ наявності обставин для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, а саме звільнення від сплати орендної плати за Договором, Відповідач вказує на розміщення Майна на території м. Олешки Херсонського району.

Відповідач надав до суду Договір про надання послуг № 1/РС від 07.02.2022 та вказує на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, згідно якого Олешківська міська територіальна громада Херсонського району є окупованою з 24.02.2022.

Відповідно до п.5.6. Договору про надання послуг № 1/РС від 07.02.2022 місце для стоянки та ремонту техніки (в тому числі і об`єкту оренди за Договором) є м. Олешки, вул. Пролетарська 165, але матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують, що Майно за Договором про надання послуг №1/РС від 07.02.2022 (в тому числі і Майно ДП ММТП) 24.02.2022 перебувало за адресою м.Олешки, вул.Пролетарська 165.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Наступними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і триває на момент вирішення даного спору по суті.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно наведеного переліку, Більмацька селищна територіальна громада Пологівського району Запорізької області з 03.03.2022 тимчасово окупована російською федерацією територія України.

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що індивідуально визначене державне рухоме майно вантажний сідловий тягач МАЗ 5432, державний номер № НОМЕР_1 , інвентарний номер 16492, рік випуску 1993 та вантажний сміттєвоз МАЗ 53371 державний номер № НОМЕР_2 , інвентарний номер 22054, рік випуску 1993, які є об`єктом оренди за спірним Договором, дійсно знаходились на окупованій території, як стверджує Апелянт.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта стосовно ненадання судом першої інстанції оцінки доказам Відповідача стосовно укладеного Договору про надання послуг №1/РС від 07.02.2022 та звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки судом першої інстанції було досліджено зазначені доводи, надано їм оцінку, а отже посилання Відповідача на порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими та такими, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно з пунктом 5.9. Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 2-А від 09.11.2018 Орендар зобов`язується не передавати третім особам належне Орендарю право оренди та інші права та обов`язки (повністю чи в певній частині), які випливають з Договору. Таким чином, ключі та відповідні документи на авто спецтехніку, яка була об`єктом оренди, повинні знаходитись у Відповідача. Інформація з цього питання у Позивача відсутня, а Відповідачем не повідомлено про неможливість користування орендованим майном, як і не повідомлено про його втрату.

Колегія суддів також зазначає, що саме по собі звернення до правоохоронних органів у січні 2024 року не може свідчити про добросовісність Відповідача по відношенню до Орендаря, та не може бути підставою для звільнення від виконання обов`язку за Договором.

При цьому, одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Добросовісність (bona fides) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду (ч. 1 та ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України).

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для припинення господарських правовідносин між Сторонами шляхом розірвання Договору оренди індивідуально визначеного державного майна, що належить до державної власності №2-А від 09.11.2018.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені Скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Радомського Олександра Михайловича на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 по справі №916/4342/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2025 по справі №916/4342/24 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено на підписано 16.06.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош