ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1325/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" (65005, м. Одеса, вул. Степова, 23/25; )
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" страхове відшкодування у сумі 127 400,00 грн., витрати на проведення дослідження у сумі 5 000,00 грн., 3% річних у сумі 6 761,08 грн., інфляційні втрати у сумі 22 779,86 грн., пеню у сумі 68 019,72 грн., що у загальному розмірі складає 229 960,66 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в частині відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої був пошкоджений автомобіль страхувальника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1325/25. Вирішено розгляд справи №922/1325/25 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу відповідно до статті 251 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач - Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" належить до осіб, які в силу ст.6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Однак, відповідач станом на день прийняття цього рішення електронний кабінет не зареєстрував.

Відтак, 16.04.2025 для надання можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст.ст.251,252 Господарського процесуального кодексу України, суд з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта" направив на адресу відповідача - Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8) вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/1325/25 від 16.04.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, вказану судову кореспонденцію повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

28.04.2025 вищезазначену ухвалу суду про відкриття провадження по справі №922/1325/25 від 16.04.2025 судом повторно направлено на адресу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", а саме: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, яка збігається з адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, вказану судову кореспонденцію повернуто на адресу суду з відміткою пошти в довідці ф.20: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №904/9904/17).

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відтак, з огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд даної справи.

В свою чергу відповідач своїм правом наданим відповідно до ст.251, ст.252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу та інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на день прийняття цього рішення від відповідача будь-яких заяв по суті спору та/або з процесуальних питань до суду не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

02.07.2022 о 02:00 на автодорозі Одеса-Рені М-15 144км+900м ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки VOLVO FH реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться в оренді у ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» на підставі договору оренди транспортного засобу від 17.05.2022, посвідченого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Гранкіною Г.П., зареєстровано в реєстрі за №670.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VOLVO FH реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована АТ «СК «Мега-Гарант» (Поліс 209517342), строк дії договору з 00:00 17.06.2022 по 15.06.2023 включно, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн., франшиза 2 600,00 грн.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.07.2022 у справі №515/769/22 ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., який він сплатив.

Зазначеною постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, своїми діями порушив п.13.1 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вину визнав повністю.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває в оренді у ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ», отримав пошкодження.

Відповідно до умов договору оренди транспортного засобу від 17.05.2022 ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» несе витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу та зобов`язано підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Поточний, а також капітальний ремонт транспортного засобу, переданого у найм, провадиться орендарем за його рахунок. Капітальний ремонт проводиться у разі невідкладної потреби у розумний строк. Орендар має право отримати страхове відшкодування за шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу чи під час користування ним.

На підставі договору №13007/22 від 13.07.2022 була проведена незалежна оцінка з визначення розміру відновлювального ремонту та/або матеріального збитку, нанесеного в наслідок пошкодження під час ДТП 02.07.2022 автомобіля DAF CF 85.510, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вартість робіт з незалежної оцінки була визначена сторонами в договорі №13007/22 від 13.07.2022 в розмірі 5 000,00 грн. (без ПДВ) ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» сплатило в повному обсязі.

Згідно звіту №1307/22 складеного 27.10.2022 суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Хоменко Владиславом Валерійовичем з оцінки вартості відновлювального ремонту, вартості матеріальних збитків:

1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF CF 85.510, реєстраційній номер НОМЕР_2 , 2011 року виготовлення, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату оцінки складає: 232 746,01 грн., у тому числі ПДВ 20% - 38 791,00 грн.

2. Вартість матеріальних збитків, заподіяних власникові автомобіля DAF CF 85.510, реєстраційній номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату оцінки складає: 226 063,81 грн.

Суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець Хоменко В.В. під час оцінки вартості відновлювального ремонту, вартості матеріальних збитків визначив їх за фактичними витратами.

На підставі укладеного між ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» (замовник) та ТОВ «СУДОСЕРВІС ТА ЗВАРЮВАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (виконавець) договору №ДФ-Р-1-370 від 20.07.2022 виконавець здійснив ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Специфікація від 20.07.2022 до вказаного договору містить перелік виконаних виконавцем робіт (ремонтних операцій) вартістю 187 908,00 грн., а також найменування використаних матеріалів вартістю 35 292,01 грн., а всього 223 200,01 грн.

ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» 12.07.2022 сплатило ТОВ «СУДОСЕРВІС ТА ЗВАРЮВАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» за ремонт пошкодженого транспортного засобу 10200,00 грн. (з ПДВ), 20.07.2022 - 84 000,00 грн. (з ПДВ), 02.09.2022 - 22 500,00 грн. (з ПДВ), 07.10.2022 - 84 000,00 грн. (з ПДВ), 07.10.2022 - 22 500,00 грн. (з ПДВ), а всього 223' 200,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується випискою по банківському рахунку, рахунками №19 від 06.07.2022, №21 від 20.07.2022, №25 від 01.09.2022, №27 від 21.09.2022, №30 від 07.10.2022.

На виконані виконавцем роботи по договору №ДФ-Р-1-370 від 20.07.2022, які були прийняті замовником без зауважень, були оформлені між сторонами акти виконаних робіт від 18.07.2022, 21.09.2022 та 07.10.2022.

Крім того, ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» були придбані у ФОП Данилюк О.Л. складові та матеріали необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу на суму 12 346,00 грн. (без ПДВ), що підтверджується видатковими накладними №ВНк-173645(1) від 17.08.2022, №ВНк-173836 (1) від 01.09.2022, № ВНк-174251(1) від 21.09.2022, рахунками №Рах-173645 від 16.08.2022, №Рах-173836 від 29.08.2022, №Рах-174251 від 21.09.2022, а також виписками по банківському рахунку про сплату ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» на користь ФОП Данилюк О.Л. 16.08.2022 - 2 924,00 грн. (без ПДВ), 29.08.2022 - 8 652,00 грн. (без ПДВ), 21.09.2022 - 770,00 грн. (без ПДВ) а всього 12 346,00 грн. (без ПДВ).

Таким чином, всього ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» сплатило за роботи з відновлення пошкодженого транспортного засобу, запчастини та матеріали: 223 200,00 грн. + 12 346,00 грн. = 235 546,00 грн.

Перелічені вище документи, що стосуються виконаних ремонтних робіт та використаних матеріалів, запчастин, були надані суб`єкту оціночної діяльності, який досліджував пошкоджений транспортний засіб та відкоригував вартість складників на величину коефіцієнта фізичного зносу, про що зазначив в своєму звіті.

Полісом №209517342 передбачено, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 130 000,00 грн., розмір франшизи складає 2 600,00 грн.

Як стверджує позивач, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» повинно було сплатити ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» страхове відшкодування у розмірі: 130 000,00 грн. - 2 600,00 грн. = 127 400,00 грн. (у тому числі ПДВ), а також витрати на проведення дослідження в розмірі 5 000,00 грн. (без ПДВ). Всього: 130 000,00 грн. - 2 600,00 грн. + 5 000,00 грн. = 132 400,00 грн.

24.03.2023 приватним нотаріусом Федченко О.О. внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис №070001611 про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА-ГАРАНТ» в результаті її ліквідації.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за кодом 6 станом на 21.04.2023 року - строк для заявлення кредиторами своїх вимог визначений до 24.05.2023, а головою комісії з припинення (ліквідатором) є Нижник Іван Володимирович.

26.04.2023 заяву з кредиторськими вимогами ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ», а також заяву про виплату страхового відшкодування було направлено, на ступні адреси:

1) На адресу місцезнаходження комісії з припинення (ліквідатора): 03151, місто Київ, вул. Ушинського, будинок 29, квартира 16 (поштове відправлення 722).

Однак, поштове відправлення 722 повернулось 22.05.2023 позивачу без вручення адресату, з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

2) На адресу місцезнаходження АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»: 61057, Харківська обл., місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8 (поштове відправлення 714).

Однак, поштове відправлення 714, повернулось 19.05.2023 позивачу без вручення адресату, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як стверджує позивач, оскільки поштові відправлення, в яких містились заява з кредиторськими вимогами та документи що їх підтверджують (в тому числі і заява про виплату страхового відшкодування), повернулись позивачу, то останній вважав, що ОСОБА_2 , як голова комісії з припинення (ліквідатор) та відповідач ухилились від розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь". Неотримання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування, що надіслана на адресу за місцезнаходженням відповідача, з причин відмови, відсутності за місцезнаходженням, закінчення строку зберігання є ухиленням від її розгляду та порушенням частини другої та третьої статті 13 ЦК України. Такі дії відповідача суперечать добросовісності та чесній діловій практиці, тобто не відповідають основним засадам цивільного законодавства.

ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» звернулось в травні 2023 року до суду з позовною заявою про визнання позивачем кредитором АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на суму 132 400,00 грн. та зобов`язання включити визнанні кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 у справі №922/2198/23 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" кредитором Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на суму 132 400,00 грн. та зобов`язано Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" в особі голови комісії з припинення / ліквідаційної комісії (ліквідатора), включити визнані кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до проміжного ліквідаційного балансу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант".

Однак, як стверджує позивач, в наступному Верховний Суд відійшов від раніше висловленої правової позиції та в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі №905/451/22 об`єднана палата зазначила, що позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)), і цей спосіб захисту є ефективним.

Як стверджує позивач, оскільки відповідачем не сплачено страхове відшкодування, ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» вимушене звернутися за захистом своїх прав з цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як було встановлено судом, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває в оренді у ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ», отримав пошкодження.

Відповідно до умов договору оренди транспортного засобу від 17.05.2022 ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» несе витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу та зобов`язано підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Поточний, а також капітальний ремонт транспортного засобу, переданого у найм, провадиться орендарем за його рахунок. Капітальний ремонт проводиться у разі невідкладної потреби у розумний строк. Орендар має право отримати страхове відшкодування за шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу чи під час користування ним.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, була застрахована АТ «СК «Мега-Гарант» на підставі Полісу №209517342 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Як вбачається із рішень, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" 26.05.2023 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про визнання позивача кредитором Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на суму 132 400,00 грн.; зобов`язання відповідача в особі голови комісії з припинення / ліквідаційної комісії (ліквідатора) включити визнані кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до проміжного ліквідаційного балансу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант". Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що заява позивача з кредиторськими вимогами була направлена до відповідача та комісії з його припинення (ліквідації) 26.04.2023 (в межах строку, встановленого для подання вимог кредиторів). Проте, поштове відправлення, надіслане на адресу відповідача, було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою; поштове відправлення, надіслане на адресу ліквідаційної комісії, повернуто за закінченням терміну зберігання, що свідчить про ухилення відповідача та ліквідаційної комісії / ліквідатора від розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 у справі №922/2198/23 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" кредитором Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на суму 132 400,00 грн. та зобов`язано Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" в особі голови комісії з припинення / ліквідаційної комісії (ліквідатора), включити визнані кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до проміжного ліквідаційного балансу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант". Рішення набрало законної сили 05.10.2023.

У вказаному рішенні судом було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває в оренді у ТОВ "Оіл Південь", отримав пошкодження. Відповідно до умов договору оренди транспортного засобу від 17.05.2022, ТОВ "Оіл Південь" несе витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу та зобов`язано підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Поточний, а також капітальний ремонт транспортного засобу, переданого у найм, провадиться Орендарем за його рахунок. Капітальний ремонт проводиться у разі невідкладної потреби у розумний строк. Орендар має право отримати страхове відшкодування за шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу чи під час користування ним. На підставі договору №13007/22 від 13.07.2022 була проведена незалежна оцінка з визначення розміру відновлювального ремонту та/або матеріального збитку, нанесеного внаслідок пошкодження під час ДТП 02.07.2022 автомобіля DAF СF 85.510, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість робіт з незалежної оцінки була визначена сторонами в договорі №13007/22 від 13.07.2022 в розмірі 5000 грн (без ПДВ) ТОВ "Оіл Південь" сплатило в повному обсязі. Згідно зі звітом №1307/22, складеним 27.10.2022 суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем Хоменком Владиславом Валерійовичем з оцінки вартості відновлювального ремонту, вартості матеріальних збитків: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF СF 85.510, реєстраційній номер НОМЕР_2 , 2011 року виготовлення, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату оцінки складає: 232746,01 грн (двісті тридцять дві тисячі сімсот сорок шість грн 01 коп.), у тому числі ПДВ 2092 - 38791,00 грн. 2. Вартість матеріальних збитків, заподіяних власникові автомобіля DAF СF 85.510, реєстраційній номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату оцінки складає: 226063,81 грн (двісті двадцять шість тисяч шістдесят три грн 81 коп.). ТОВ "Оіл Південь" (замовник) було укладено з ТОВ "Судосервіс та зварювальні технології" (виконавець) договір № ДФ-Р-1-370 від 20.07.2022 про надання послуг, на підставі якого виконавець здійснив ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по якому замовник сплатив виконавцю всього 2237200 грн (в тому числі ПДВ 377200 грн). Також ТОВ "Оіл Південь" були придбані у ФОП Данилюк О.Л. складові та матеріали, необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу на суму 12346 грн (без ПДВ). Суб`єкт оціночної діяльності фізична особа - підприємець Хоменко В.В. під час оцінки вартості відновлюбвального ремонту, вартості матеріальних збитків визначив їх за фактичними витратами, з подальшим коригуванням вартості складників на вели коефіцієнта фізичного зносу, про що зазначив в своєму звіті. Полісом № 209517342 передбачено, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 130000 грн, розмір франшизи складає 2600 грн. Таким чином, АТ "СК "Мега-Гарант" повинно було сплатити ТОВ "Оіл Південь":

- страхове відшкодування у розмірі: 130000 - 2600 = 127400 грн. (у тому числі ПДВ);

- витрати на проведення дослідження в розмірі 5000 грн. (без ПДВ).

Всього: 130000 - 2600 - 5000 = 132400 грн.

Вищезазначене встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 у справі №922/2198/23, а відтак, в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України, не потребує повторного доказування у цій справі.

Отже, позивач набув права потерпілої особи в межах здійснених витрат в загальній сумі 132 400,00 грн., з яких страхове відшкодування у розмірі 127 400,00 грн. та витрати на проведення дослідження в розмірі 5 000,00 грн.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №147/66/17 від 14.12.2021 визначено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Щодо належного способу захисту прав кредитора у разі, коли юридична особа - боржник перебуває у стані припинення за рішенням її засновника (учасників) Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі №923/876/16 та інших.

Застосування судом неналежного способу захисту, зокрема такого, який, захищаючи права позивача, може призвести до порушення прав іншої особи, незалежно від його ефективності може призводити до порушення Конвенції, на що, зокрема, вказує практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (провадження № 12-10гс21, пункт 5.28), від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункти 139, 140)).

Водночас ефективність є необхідною умовою для застосування судом способу захисту.

Звернення до суду за неефективним способом захисту не може бути виправдане посиланням на принцип диспозитивності господарського судочинства, оскільки розгляд відповідної вимоги судом по суті не відповідає ані завданням господарського судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України), ані статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб правового захисту). Такий розгляд призводить до негативних наслідків не лише для позивача (який перебуватиме у впевненості, що задоволення його вимоги призвело до захисту його прав та інтересів), а й відповідача (який змушений витрачати час та кошти) та є шкідливим для судочинства в цілому, оскільки держава витрачає кошти та ресурс судової системи на ілюзорний судовий процес, в якому захист прав та інтересів позивача є неможливим в принципі. Тому судовий процес за позовною вимогою, задоволення якої завідомо не може призвести до захисту права чи інтересу позивача, є безцільним та не відповідає змісту судового захисту.

Зокрема, застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98).

За висновками Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 30.08.2024 у справі №905/451/22, чинний Закон України "Про виконавче провадження" (№1404-VIII) не передбачає такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, як перебування боржника у стані ліквідації, та не визнає таку обставину ані підставою для закінчення виконавчого провадження, ані підставою для його зупинення. Виходячи з викладеного вище, таке регулювання не означає наявності в чинному Законі № 1404-VIII прогалини, яку слід було б заповнити, а свідчить про виправлення законодавцем помилок, які були наявні у Законі № 606-XIV, призводили до явно нерозумних і несправедливих результатів та суперечили статті 6 Конвенції. Тому об`єднана палата дійшла висновку про те, що знаходження юридичної особи - боржника у стані припинення жодним чином не впливає ані на можливість відкриття виконавчого провадження, ані на примусове виконання судового рішення щодо цього боржника у процедурі виконавчого провадження, зокрема, не тягне закінчення виконавчого провадження і не є підставою для його зупинення. Отже, позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)), і цей спосіб захисту є ефективним.

Відтак, оскільки цивільно-правова відповідальність особи винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди застрахована відповідачем, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду.

За наведених обставин у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат у загальному розмірі 132 400,00 грн.

Відповідач доказів сплати вказаної заборгованості не надав, доводів позивача в установленому законом порядку не спростував. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення з останнього суми страхового відшкодування у розмірі 127 400,00 грн. та витрат на проведення дослідження у розмірі 5 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 6 761,08 грн., інфляційні втрати у сумі 22 779,86 грн. та пеню у сумі 68 019,72 грн.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (що діяв на момент виникнення обов`язку по сплаті страхового відшкодування) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як уже було встановлено судом, з метою досудового врегулювання спору 26.04.2023 ТОВ «ОІЛ ПІВДЕНЬ» звернулось до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» з заявою про виплату страхового відшкодування, яка булла направлена на адресу:

- місцезнаходження комісії з припинення (ліквідатора): 03151, місто Київ, вул. Ушинського, будинок 29, квартира 16. Поштове відправлення 722, однак, воно повернулось 22.05.2023 позивачу без вручення адресату, з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання»;

- місцезнаходження АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ»: 61057, Харківська обл., місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8. Поштове відправлення 714, однак воно повернулось 19.05.2023 позивачу без вручення адресату, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до відомостей із сервісу АТ «Укрпошта» за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html відправлення 714 не вручене під час доставки 04.05.2023.

З огляду на зазначене, відповідач зобов`язаний був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні у строк до 01.08.2023.

Таким чином, розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені повинен бути здійснений починаючи з 02.08.2023.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі №3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Разом з цим, а приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені суд встановив, що дані розрахунки здійснено арифметично невірно, а саме розраховано за більший період, ніж передбачено приписами частини шостої статті 232 ГК України, а тому суд, здійснивши перерахунок, задовольняє позов у цій частині частково в сумі 24 235,71 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п.63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог статті 4 Закону України Про судовий збір та подання позивачем до суду позовної заяви у цій справі в електронній формі, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача з урахуванням коефіцієнту 0,8 пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 234,12 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Південь" (65005, м. Одеса, вул. Степова, 23/25; ) страхове відшкодування у сумі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) грн. 00 коп., витрати на проведення дослідження у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у сумі 6 761 (шість тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 08 коп., інфляційні втрати у сумі 22 779 (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн. 86 коп., пеню у сумі 24 235 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 71 коп., а також суму судового збору у розмірі 2 234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн. 12 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "16" червня 2025 р.

Суддя Т.О. Пономаренко