УХВАЛА

м. Київ

12.06.2025Справа № 910/18116/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСКО-В»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання права власності та витребування майна

за участі представників сторін:

від прокуратури: Лиховид О.С.

від позивача: Поліщук М.В.

від відповідача: Сіренко Ю.Є.

від третьої особи: Геращено В.І.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передана справа №910/18116/15 за позовом заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» з позовними вимогами про:

- визнання за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради право власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві;

- витребування від ТОВ "Преско-В" на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлову будівлю торгівельного призначення по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві.

Позовні вимоги Прокуратури у даній справі обґрунтовані наступним.

На підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі №2-366/08 державним реєстратором Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» Коломієць О.Г. 07.07.2011 прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Преско-В» права власності на нерухоме майно, а саме на нежилі приміщення, розташовані у м. Києві за адресою: вул. Миропільська, 4а (310,00 кв. м.), форма якого передбачена додатком 7 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5. Реєстратором КП "КМБТІ" внесено записи до відповідного розділу Реєстру прав, з одночасним присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту №34085817, а також зроблено відповідний запис у реєстровій книзі №10536-П у №222п-190.

Водночас, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень суддею Радзівон О.І., при секретарі Кузуб В.В. 09.09.2008 винесено зовсім інше заочне рішення у справі № 2-366/08 за позовом ОСОБА_1 до Рудківської сільської ради та Клименко О.І., при третій особі: державній нотаріальній конторі Гребінківського району Полтавської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом. У зв`язку з цим, прокуратурою району внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000066 від 28.04.2015 за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу, проведення якого доручено СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Натомість, згідно відомостей Департаменту земельних ресурсів КМДА по земельній ділянці розташованій у м. Києві за адресою: вул. Миропільська, 4а, будь-які рішення про передачу останньої відповідачу або іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, у підприємств відсутні. За даними Публічної кадастрової карти, вказана земельна ділянка перебуває в розпорядженні територіальної громади міста Києва та ніяким суб`єктам не відводилася.

Так, за твердженням прокурора земельна ділянка розташована у м. Києві за адресою: вул. Миропільська, 4а, належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.

Враховуючи те, що у ТОВ «Преско-В» немає жодного дозвільного документа, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством, а також доказів того, що новозбудоване нерухоме майно було прийняте в експлуатацію, то будівництво спірного об`єкту здійснювалось в порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства, без належних дозволів, на земельній ділянці, що не була відведені для цієї мети, а отже вказаний об`єкт згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України є самочинними, що є доказом незаконності набуття відповідачем права власності на нього.

З вищевказаних підстав заступником прокурора подано вказану позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 (суддя Борисенко І.І.) порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 10.09.2015.

Відповідач заперечив проти позову у поданому до суду відзиві з тих підстав, що ТОВ «Преско-В» є належним користувачем (орандарем) земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна згідно рішення Київської міської ради від 23.12.2004р. №920/2330 ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Васильок» було передано в спільну короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку для обслуговування та експлуатації комплексу торгівельних повільонів на вул. Миропільській, 4 у Деснянському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови, а також зазначив, що прокуратурою та позивачем не надано належних та допустимих доказів підроблення судових рішень, на підставі яких за ТОВ "Преско-В" зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з цим у позові слід відмовити.

12.11.2015 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення адміністративної справи №826/14016/15 за позовом заступника прокурора Деснянського району міста Києва до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" про скасування ряду рішень про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 зупинено провадження у справі №910/18116/15 до вирішення адміністративної справи №826/14016/15 за позовом заступника прокурора Деснянського району міста Києва до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», третя особа у справі: ТОВ «Преско-В», про скасування рішень про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі; зобов`язано сторін негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження по даній справі.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №01.3-16/42/25 від 13.01.2024 у зв`язку зі звільненням судді Борисенко І.І. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18116/15.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи №910/18116/15 між суддями, справу передано на розгляд судді Пукшин Л.Г., що відображено у протоколі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025, у зв`язку з чим вказана справа приймається до провадження суддею Пукшин Л.Г.

Судом встановлено, що 04.04.2024 керівником Деснянської окружної прокуратури міста Києва було подано клопотання про поновлення провадження у справі, у якому прокурор зауважує на відсутності обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, оскільки такі можуть встановлені господарським судом в межах даної справи самостійно.

Як вказано прокурором, предметом спору у справі №826/14016/15 є скасування рішень про державну реєстрацію на нежитлову будівлю по вул. Миропільска, 4а у Деснянському району м. Києва .

Підстави звернення з позовною вимогою про визнання права власності на нежитлову будівлю по вул. Миропільській, 3а у м. Києві проведено КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 07.07.2011 на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі №2-366/08, які не виносились судом.

Крім того, за доводами позову спірний об`єкт є самочинним, оскільки його зведено без дозвільних документів на виконання будівельних робіт, на комунальній земельній ділянці, що не відводилась товариству під будівництво.

Тобто, господарський спір у даному випадку виник із приводу порушення прав та охоронюваних інтересів держави в особі Київської міської ради, яка позбавлена можливості розпоряджатися належною їй земельною ділянкою по вул. Миропільській, 4а у Деснянському районі м. Києва, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Оскільки спірні правовідносини безпосередньо пов`язані із захистом права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на вказану земельну ділянку, такий спір не є спором публічно-правовим, має приватноправовий характер та підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, тобто не адміністративного.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2040/16, від 13.02.2019 (провадження №11-1093апп18), від 30.10.2018 (провадження №11-858апп18) та від 11.12.2018 (провадження №11-994апп18).

Крім того, за висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, а також у постановах Верховного Суду від 15.08.2023 у справі №639/4646/18 від 02.06.2021 у справі №509/11/17 від 27.10.2021 у справі №202/7377/16-ц, від 27.04.2022 у справі №521/21538/19, визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійним договорів щодо самочинно збудованого майна є неефективними способами захисту та не забезпечують усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 суддею Пукшин Л.Г. вирішено прийняти справу №910/18116/15 до свого провадження, поновити провадження у справі № 910/18116/15, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, призначити підготовче засідання у справі на 26.02.2025.

24.02.2025 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" Деснянською окружною прокуратурою міста Києва подано заяву про збільшення підстав позову.

Протокольною ухвалою від 26.02.2025 підготовче засідання відкладено на 19.03.2025 та надано сторонам час для ознайомлення із матеріалами справи та заявою Деснянської окружної прокуратури міста Києва про збільшення підстав позову.

14.03.2025 через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" Деснянською окружною прокуратурою міста Києва подано письмові пояснення у справі № 910/18116/15, у яких прокуратура просила суд зміни найменування прокуратури Деснянського району міста Києва на Деснянську окружну прокуратуру міста Києва.

19.03.2025 до суду надійшли додаткові пояснення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у яких третя особа просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідач всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства, з метою здійснення самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності - зареєстрував право державної власності на об`єкт нерухомого майна (об`єкти) на підставі неіснуючого рішення, що порушило законні права та інтереси єдиного розпорядника комунального майна - Київської міської ради; водночас відповідач не надав доказів наявності у нього права власності на нерухоме майно, а тому вказане майно є самочинно збудованим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 змінено найменування сторони у справі № 910/18116/15 - прокуратуру Деснянського району міста Києва на Деснянську окружну прокуратуру міста Києва.

Протокольною ухвалою від 19.03.2025 суд на місці ухвалив прийняти заяву прокуратури про збільшення підстав позову до розгляду, встановити сторонам строк для подання відзиву та пояснень по суті спору з урахуванням прийнятої заяви - до 03.04.2025 включно та відкласти підготовче засідання на 16.04.2025.

16.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надішли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначає, що Київська міська рада не приймала рішення про передачу ТОВ «Преско» або іншим особам спірних земельних ділянок, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками і надають право на використання підготовчих будівельних робіт по вул. Миропільська 4-а не видавалися та не реєструвалися, в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти не приймалися, право власності на нерухоме майно на нього у встановленому законодавством порядку не зареєстровано, а тому воно є об`єктом самочинного будівництва, водночас визнання за територіальною громадою міста Києва права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості на земельній ділянці комунальної власності є ефективним та дієвим способом захисту.

Цього ж дня, через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Цією ж датою, через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано зустрічну позовну заяву про відшкодування витрат на будівництво у розмірі 2 500 000, 00 грн.

Протокольною ухвалою від 16.04.2025 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 30.04.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 повернуто зустрічну позовну заяву і додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В".

21.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" прокуратурою подано відповідь на відзив.

28.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду та клопотання про призначення експертизи.

29.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позов та додаткових документів.

30.04.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи договір оренди земельної ділянки укладеного між Київською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕСКО-В» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Васильок» (Орендарі), посвідченого Щербаковим В.З., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.04.2006 по реєстру за №201, щодо земельної ділянки за адресою: вулиця Миропільська, 4 (чотири), у Деснянському районі м. Києва; докази оплати орендної плати за вказану земельну ділянку; докази наявності витрат на проведення будівельних робіт щодо об`єкта, розташованого за адресою: м. Київ, вулиця Миропільська, 4А; договори, що підтверджують факт купівлі ТОВ «Преско-В» об`єктів за адресою: м. Київ, вулиця Миропільська, 4.

У підготовчому засіданні 30.04.2025 за результатами розгляду клопотань відповідача судом проголошено протокольну ухвалу про їх задоволення, поновлено строки та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву та додаткові докази.

У даному судовому засіданні судом також проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовче засідання на 21.05.2025.

07.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" прокуратурою подано заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та на клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

19.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про приєднання представника ТОВ «Преско-В» - адвоката Сіренка Ю.Є. до справи № 910/18116/15 для отримання доступу до матеріалів справи в підсистемі Електронний суд та відкладення розгляд справи № 910/18116/15, призначений на 21.05.2025, у зв`язку з необхідністю надання представнику відповідача - адвокату Сіренку Ю.Є. строку для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до участі у судовому розгляді справи № 910/18116/15.

21.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано заяву про припинення повноважень представника адвоката Кисиль-Бойко А.С.

Протокольною ухвалою від 21.05.2025 судом задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче засідання на 12.06.2025.

У судовому засіданні 12.06.2025 представник відповідача підтримав клопотання про залишення позовної заяви без руху та призначення у справі судової експертизи.

Так, в обґрунтування вказаних клопотань відповідач зазначає, що відповідно до Рішення Київської міської ради від 23.12.2004 №920/2330 ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Васильок» було передано в спільну короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,30 га (зокрема ТОВ «Преско-В» - 67/100 земельної ділянки, ТОВ «Васильок» - 33/100 земельної ділянки) для обслуговування та експлуатації комплексу торговельних павільйонів на вул. Миропільській, 4 у Деснянському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

На підставі вказаного рішення між Київською міською радою, ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Васильок» був укладений Договір оренди земельної ділянки від 07.04.2006р. №201, відповідно до якого Київська міська рада передала, а ТОВ «Преско-В», ТОВ «Васильок» прийняли строком на п`ять років у спільну часткову оренду земельну ділянку розміром 3037 кв. м. по вул. Миропільській, 4, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про що зроблено запис від 13 квітня 2006 року за №62-6-00340 у книзі записів державної реєстрації договорів, і відповідно набув чинності саме 13 квітня 2006 року.

В подальшому, як вказує відповідач, постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування на засіданні від 04.07.2017 (протокол № 14) вирішено поновити договір на 5 років (договір про поновлення договору оренди від 20.12.2017 № 5090). Термін оренди за договором до 20.12.2022.

В свою чергу, до закінчення строку дії договору оренди, ТОВ «Преско-В» звернулося з листом до Київської міської ради, в якому висловило намір продовжити дію договору оренди земельної ділянки строком на п`ять років, однак після закінчення строку договору оренди Київська міська рада жодним чином не відреагувала на намір ТОВ «Преско-В» продовжити дію договору оренди земельної ділянки, в тому числі не заперечувала проти продовження користування ТОВ «Преско-В» орендованою земельною ділянкою.

При цьому, ТОВ «Преско-В» продовжило виконувати обов`язки землекористувача за Договором оренди земельної ділянки, в тому числі сплачувати оренду плату. Дана обставина підтверджується відповідною Довідкою ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, відповідно до якої заборгованість по платі орендної плати за вказану земельну ділянку у ТОВ «Преско-В» відсутня.

За таких обставин, ТОВ «Преско-В» вказує на те, що з 13 квітня 2006 року є належним користувачем (орендарем) земельної ділянки розміром 3037 кв. м. по вул. Миропільській, 4 (кадастровий номер 8 000 000 000:62:023:0033), на якій розташований спірний об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові будівлі торгівельного призначення загальною площею 310 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 4-А.

Також відповідач зазначає, що вказаний об`єкт нерухомого майна, вже був розміщений на зазначеній земельній ділянці на момент дії договору оренди, про що також було відомо Київській міській раді, і жодних заперечень на той час у Київської міської ради щодо розміщення такого майна не було.

В подальшому, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 07.07.2011 року провело державну реєстрацію права власності на вище вказаний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Преско-В».

Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 11 серпня 2011 року було проведено обстеження вище зазначеної земельної ділянки, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки щодо поновлення договору оренди №533/03П від 11 серпня 2011 року, в якому зазначено, що обстеженням з виїздом на місце 02.08.11 встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування та експлуатації комплексу торговельних павільйонів. Жодних порушень при використанні земельної ділянки при проведені перевірки встановлено не було.

Отже, як зазначає відповідач, Київська міська рада знала про існування спірного об`єкту нерухомого майна - нежитлових будівель торгівельного призначення загальною площею 310 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 4-А, ще 23.12.2004 року, адже така земельна ділянка надавалася під обслуговування та експлуатацію вже розміщених торгівельних павільйонів.

В той же час, 09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача», абзацом 1 пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.

Оскільки, як вказує відповідач, з наявних у матеріалах позовної заяви доказів неможливо встановити вартість спірного майна станом на дату подання позову, з метою визначення суми депозиту, який має бути внесений прокурором на депозитний рахунок суду, є необхідність у проведені оцінки спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом.

З огляду на наведене та з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, відповідач просив суд призначити судову оціночно-будівельну експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Представники прокуратури, позивача та третьої особи заперечували щодо казаних клопотаннь.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення у справі судової експертизи, при цьому суд виходив з такого.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так предметом спору у даній справі є визнання за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради право власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві;

- витребування від ТОВ «Преско-В» на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлову будівлю торгівельного призначення по вул. Миропільській, 4а (310 кв.м) у м. Києві.

Суд відзначає, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ).

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною 2 наступного змісту:

"Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

Статтю 164 Господарського процесуального кодексу України доповнено частиною шостою такого змісту:

"У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину другу статті 174 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту:

"Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, у тексті позовної заяви прокуратура обґрунтовує позовні вимоги, зокрема і з посиланням на положення ст. 388 Цивільного кодексу України (витребування майна у добросовісного набувача), в той час, як у заяві про збільшення підстав позову, прокуратурою зазначено, що спірний об`єкт нерухомості самочинно збудовано на комунальній земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Києві, за відсутності рішення Київської міської ради про її відведення для будівництва, без отримання правовстановлюючих документів, за відсутності дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, що свідчить про те, що поведінка відповідача щодо реєстрації права власності на підставі неіснуючого судового рішення не була добросовісною та останній не міг набути право власності на вказаний об`єкт.

Суд відзначає, що за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Крім цього, суд відзначає, що за приписами п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається, як вартість майна.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 2.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 7) судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п. 3 ч. 2 ст. 54 і ст. 55 ГПК такий обов`язок покладається на позивача (в тому числі, й у тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - п. 1 ст. 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК (п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК у повій редакції від 15.12.2017).

Частиною 2 ст. 163 ГПК України встановлено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, а за їх недостатності для цього - шляхом призначення відповідної судової експертизи (експертної оцінки майна) (п. 2.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 7).

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів дійсної вартості спірного майна, суд дійшов висновку про те, що для вірного визначення ціни даного позову, та, відповідно, визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті за його розгляд у суді першої інстанції, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зазначеному аспекті доцільно також зазначити про висновок Європейського суду з прав людини, викладений у п.58 рішення Суду від 10.02.2010 «Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) згідно з яким у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

На підставі аналізу вищенаведених норм в їх сукупності слід дійти висновку, що вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

На підставі вищезазначеного, оскільки в процесі розгляду справи у суду виникли питання, які потребують спеціальних знань та мають суттєве значення для вирішення спору, з метою з`ясування всіх обставин, що складають предмет доказування у справі, об`єктивного та правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення судової оціночно-будівельної експертизи.

Відповідно до ч.4, 5 ст.99 Господарського процесуального кодексу України, питання з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В "про призначення судової експертизи підлягає задоволенню.

Керуючись ст.99, 100, 182, 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/18116/15 судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання:

Яка дійсна ринкова вартість Об`єкту «нежитлова будівля торгівельного призначення» за адресою: м. Київ по вул. Миропільській, 4а на момент проведення експертизи?

2. Проведення експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).

3. Оплату витрат по проведенню судової експертизи покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" (02097, м. Київ, вул. Будищанська, буд. 7, ідентифікаційний код 23726946).

4. Зобов`язати експертну установу направити на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" (02097, м. Київ, вул. Будищанська, буд. 7) оригінал рахунку на оплату експертизи.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" надати експертній установі докази проведення оплати послуг по проведенню судової експертизи.

6. Попередити експерта, який безпосередньо проводитиме судову експертизу, про відповідальність, передбачену ст.384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

7. Повідомити сторін про необхідність надання всіх необхідних документів для проведення судової експертизи.

8. Повідомити експерта, який проводитиме судову експертизу, про зобов`язання після проведення судової експертизи надати суду висновок судового експерта.

9. Питання про розподіл витрат на проведення судової експертизи буде вирішено у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

10. Провадження у справі №910/18116/15 зупинити на час проведення судової експертизи.

12. Матеріали справи №910/18116/15 надіслати до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6).

Ухвала набирає законної сили 12.06.2024 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 16.06.2025

Суддя Л. Г. Пукшин