ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2025 р. Справа№ 910/17727/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024

у справі №910/17727/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 310 383 727,93 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «Овід Вінд») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - відповідач, Підприємство, ДП «Гарантований покупець») заборгованості у розмірі 310 383 727,93 грн, з яких: 248 961 470,82 грн - основний борг, 36 021 559,49 грн - пеня, 15 123 494,52 грн - штраф, 5 641 320,39 грн - інфляційні втрати, 4 635 882,71 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 02.08.2018 №15398/01 в частині оплати електричної енергії, поставленої позивачем у жовтні 2021 року, січні-березні 2022 року та серпні 2022 року - вересні 2023 року, внаслідок чого за Підприємством утворилась заборгованість у розмірі 248 961 470,82 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 36 021 559,49 грн пені, 15 123 494,52 грн штрафу, 5 641 320,39 грн інфляційних втрат та 4 635 882,71 грн трьох процентів річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 закрито провадження у справі в частині стягнення 46 353 210,82 грн боргу. Повернуто ТОВ «Овід Вінд» з Державного бюджету України 140 291,52 грн судового збору.

Відмовлено ТОВ «Овід Вінд» у позові до ДП «Гарантований покупець» в частині стягнення 264 030 517,11 грн.

Закриваючи провадження у справі в частині стягнення 46 353 210,82 грн, суд першої інстанції виходив з того, що після звернення Товариства з позовом у даній справі, Підприємство частково оплатило відпущену електричну енергію.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для застосування наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» (далі - Наказ № 140) та від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» (далі - Наказ № 206) при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач не порушив умов договору та регуляторних актів щодо обсягу оплати отриманої електричної енергії, поставленої йому у спірний період.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Овід Вінд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 в частині відмови у стягненні 264 030 517,11 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована там, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, ухваленим з недотриманням норм матеріального права.

За твердженнями апелянта, судом першої інстанції неправильно застосовано норми глави 10 Порядку купівлі Гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №641 та статей 30, 65 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Скаржник зазначає, що Накази Міністерства енергетики України від 28.03.2022 №140 та від 15.06.2022 №206 не обмежують прав позивача на отримання повної вартості поставленої електричної енергії та не змінюють термінів виникнення та виконання зобов`язань з повної оплати за поставлену електричну енергію.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, то на переконання апелянта, стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу), інфляційних втрат та 3% річних, які є похідними від основної суми заборгованості, також підлягають задоволенню.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 202 608 260,00 грн основного боргу, 4 635 882,71 грн трьох процентів річних, 5 641 320,39 грн інфляційних втрат, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 202 608 260,00 грн основного боргу, 4 635 882,71 грн трьох процентів річних, 5 641 320,39 грн інфляційних втрат, а також 799 108,48 грн судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 залишено без змін. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 1 136 144,83 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, виходив з того, що положення Наказів № 140 та № 206 жодним чином не обмежують права позивача як виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами у справі договором, а також не змінює термінів виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором. Також апеляційний суд погодився із здійсненим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних.

Висновки про відмову у стягненні з відповідача пені та штрафу мотивовані посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 щодо питання застосування підпункту 16 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (з урахуванням доповнень, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413), згідно з якою в особливий період зупинено нарахування штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/17727/23 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції. Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.03.2025 касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у частині вирішення позовних вимог про стягнення основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат скасовано. Справу № 910/17727/23 в скасованій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд погодився з висновками апеляційного господарського суду, викладеними у постанові від 18.12.2024 стосовно того, що у відповідача наявний обов`язок з оплати 100% вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом, який узгоджується з висновками, викладеними Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову, не перевірив і фактично не відобразив мотиви відмови у задоволенні клопотань сторін про закриття провадження у справі.

За висновком Верховного Суду, апеляційний господарський суд не застосував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23

Крім того, суд апеляційної інстанції при наявності обґрунтованих заперечень щодо розрахунку інфляційних втрат, не навів відповідний розрахунок в обґрунтування свого рішення, зокрема в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заявлених сум інфляційних втрат.

Також, апеляційним судом не з`ясовано обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку 3% річних, не досліджено докази на яких цей розрахунок ґрунтується, зокрема вихідні дані, періоди, методику розрахунку.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2025 справу № 910/17727/23 в частині скасованих позовних вимог про стягнення основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2025 касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» задоволено частково. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 910/17727/23 скасовано.

Постанова обґрунтована тим, що оскільки постанова суду апеляційної інстанції по суті спору у цій справі скасована, то за правилами ГПК України розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу, має бути здійснений судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.05.2025.

01.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Підприємства надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з погашенням відповідачем під час розгляду справи заборгованості у розмірі 11 783 581,30 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у розгляді апеляційної скарги у справі оголошено перерву на 05.06.2025.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив факт погашення відповідачем частини основного боргу у розмірі 11 783 581,30 грн. Підтримав вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд», просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення. Водночас, відповідач підтримав клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення боргу у розмірі 11 783 581,30 грн.

05.06.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні у справі, пояснення, надані учасниками справи в судових засіданнях, врахувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.03.2025 у даній справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.08.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (ВАД) та Державне підприємство «Енергоринок» (ДПЕ) уклали договір №15398/01, за умовами якого ВАД зобов`язується продати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату, відповідно до умов договору.

30 червня 2019 року між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ), Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (виробник за «зеленим» тарифом) з метою реалізації вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» в частині правонаступництва гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом між ДПЕ та виробником електричної енергії укладено Додаткову угоду №313/01 до договору №15398/01 від 02.08.2018 про заміну сторони у зобов`язанні.

Сторони дійшли згоди в преамбулі договору №15398/01 від 02.08.2018 слова Державне підприємство «Енергоринок» (далі - ДПЕ), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах» замінити на слова «Державне підприємство «Гарантований покупець» (далі - гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця» та замінити статті 1-10 Договору статтями 1-8 в новій редакції.

Крім того, 31.03.2020 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (продавець за «зеленим» тарифом) було укладено додаткову угоду №983/01/20, у якій сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «виробник за «зеленим» тарифом» замінити словами «продавець за «зеленим» тарифом» та статті 1-7 договору викласти в новій редакції.

Пунктом 1.1. договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020) продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок № 641), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року №2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

За умовами пункту 2.1. договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020), сторони визнають свої зобов`язання згідно із Законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком № 641, Порядком продажу електричної енергії споживачам, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, Правилами ринку «на добу вперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП №308 від 14.03.2018, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Відповідно до пункту 2.3. договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020), продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Умовами пунктів 2.4., 2.5. договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020) погоджено, що продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачам, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачам на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами (пункт 3.1. договору в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020).

Умовами пунктів 3.2. договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020) передбачено, що розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.3 договору (в редакції додаткової угоди від 23.02.2021 №830/01/21) встановлено, що оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до пункту 4.1 договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020) продавець за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції, відповідно до глави 3 цього договору.

Згідно з пунктом 4.5 договору (в редакції додаткових угод №983/01/20 від 31.03.2020 та №830/01/21 від 23.02.2021) гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за «зеленим» тарифом електричну енергію; розраховувати розмір частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зеленим» тарифом, відповідно до положень глави 9 Порядку.

Відповідно до п. 7.4 договору (в редакції додаткової угоди №983/01/20 від 31.03.2020), якщо продавець за «зеленим» тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії та Регулятором уже встановлено йому «зелений» тариф і продавець за «зеленим» тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії «зеленого» тарифу (до 01 січня 2030 року).

Додатковою угодою від 23.02.2021 №830/01/21 сторони доповнили договір новим пунктом 1.2 в такій редакції: «За цим договором гарантований покупець зобов`язується надавати, а продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку або Порядку продажу електричної енергії споживачами».

Судом встановлено, що за періоди жовтень 2021 року, січень-березень 2022 року, серпень 2022 року-вересень 2023 року, на умовах договору позивачем було вироблено та відпущено відповідачу електричну енергію на загальну суму 704 306 728,84 грн, а саме:

- за жовтень 2021року електричну на загальну суму 37 002 485,76 грн, що підтверджується актом від 31.10.2021 у обсязі 10383296 кВт*год на суму 37 002 328,96 грн та актом коригування за жовтень 2021 року від 28.10.2022 у обсязі 44 кВт*год на суму 156,80 грн;

- за січень 2022 року електричну на загальну суму 52 027 128,33 грн, що підтверджується актом від 31.01.2022 у обсязі 14963608 кВт*год на суму 52 026 669,38 грн та актом коригування за січень 2022 року від 17.03.2023 у обсязі 132 кВт*год на суму 458,95 грн;

- за лютий 2022 року електричну на загальну суму 33 501 685,86 грн, що підтверджується актом від 28.02.2022 у обсязі 9635736 кВт*год на суму 33 502 297,79 грн та актом коригування за лютий 2022 року від 16.02.2023 у обсязі -176 кВт*год на загальну суму -611,93 грн;

- за березень 2022 року електричну на загальну суму 21 589 686,36 грн, що підтверджується актом від 31.03.2022 у обсязі 6209522 кВт*год на суму 21 589 762,85 грн та актом коригування за березень 2022 року від 30.09.2022 у обсязі -22 кВт*год на суму -76,49 грн;

- за серпень 2022 року електричну на загальну суму 21 975 967,73 грн, що підтверджується актом від 31.08.2022 у обсязі 6320754 кВт*год на суму 21 976 503,17 грн та актом коригування за серпень 2022 року від 21.02.2023 у обсязі -154 кВт*год на суму -535,44 грн;

- за вересень 2022 року електричну на загальну суму 37 027 172,64 грн, що підтверджується актом від 30.09.2022 у обсязі 10649540 кВт*год на суму 37 027 172,64 грн;

- за жовтень 2022 року електричну на загальну суму 40 388 733,97 грн, що підтверджується актом від 31.10.2022 у обсязі 9836420 кВт*год на суму 40 388 733,97 грн;

- за листопад 2022 року електричну на загальну суму 34 398 760,70 грн, що підтверджується актом від 30.11.2022 у загальному обсязі 8377800 кВт*год на загальну суму 34 398 760,70 грн;

- за грудень 2022 року електричну на загальну суму 52 630 645,87 грн, що підтверджується актом від 31.12.2022 у обсязі 12817860 кВт*год на суму 52 630 645,87 грн;

- за січень 2023 року електричну на загальну суму 62 157 435,65 грн, що підтверджується актом від 31.01.2023 у обсязі 14241920 кВт*год на суму 62 157 435,65 грн;

- за лютий 2023 року електричну на загальну суму 56 271 605,81 грн, що підтверджується актом від 28.02.2023 у обсязі 12893320 кВт*год на суму 56 271 605,81 грн;

- за березень 2023 року електричну на загальну суму 40 280 967,94 грн, що підтверджується актом від 31.03.2023 у обсязі 9229440 кВт*год на суму 40 280 967,94 грн;

- за квітень 2023 року електричну на загальну суму 42 685 651,01 грн, що підтверджується актом від 30.04.2023 у обсязі 9675600 кВт*год на суму 42 685 651,01 грн;

- за травень 2023 року електричну на загальну суму 29 912 955,07 грн, що підтверджується актом від 31.05.2023 у обсязі 6780400 кВт*год на суму 29 912 955,07 грн;

- за червень 2023 року електричну на загальну суму 30 754 438,92 грн, що підтверджується актом від 30.06.2023 у обсязі 6971140 кВт*год на суму 30 754 438,92 грн;

- за липень 2023 року електричну на загальну суму 46 012 050,74 грн, що підтверджується актом від 31.07.2023 у обсязі 10293800 кВт*год на суму 46 012 050,74 грн;

- за серпень 2023 року електричну на загальну суму 32 684 388,35 грн, що підтверджується актом від 31.08.2023 у обсязі 7312140 кВт*год на суму 32 684 388,35 грн;

- за вересень 2023 року електричну на загальну суму 33 004 968,13 грн, що підтверджується актом від 30.09.2023 у обсязі 7383860 кВт*год на суму 33 004 968,13 грн.

На виконання умов договору №15398/01 від 02.08.2018 відповідачем було здійснено наступні оплати електроенергії, поставленої у спірний період:

- за придбану у жовтні 2021 року електричну енергію на загальну суму 33 340 139,05 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 13.10.2021 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 6 958 814,94 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

25.10.2021 - грошові кошти у розмірі 5 239 891,95 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

29.10.2021 - грошові кошти у розмірі 3 776 166,19 грн та 1 311 569,17 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

12.11.2021 - грошові кошти у розмірі 5 526 266,38 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

28.09.2022 - грошові кошти у розмірі 5 004 497,36 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

18.10.2022 - грошові кошти у розмірі 5 470 572,72 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

18.10.2023 - грошові кошти у розмірі 17 926,00 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

20.10.2023 - грошові кошти у розмірі 7 454,04 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

26.10.2023 - грошові кошти у розмірі 26 980,30 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за жовтень 2021 року на суму 3 662 346,71 грн;

- за придбану у січні 2022 року електричну енергію на загальну суму 52 026 669,38 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 14.01.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 13 542 489,32 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2022 року за договором №15398/01),

25.10.2022 - грошові кошти у розмірі 21 863 678,42 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2022 року за договором №15398/01),

31.01.2022 - грошові кошти у розмірі 7 489 087,82 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2022 року за договором №15398/01),

28.02.2022 - грошові кошти у розмірі 8 090 880,73 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2022 року за договором №15398/01),

31.05.2022 - грошові кошти у розмірі 1 040 533,09 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за січень 2022 року на суму 458,95 грн;

- за придбану у лютому 2022 року електричну енергію на загальну суму 29 757 357,29 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.02.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 162 528,29 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2022 року за договором №15398/01),

24.02.2022 - грошові кошти у розмірі 15 594 829,00 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за лютий 2022 року на суму 3 744 328,57 грн;

- за придбану у березні 2022 року електричну енергію на загальну суму 3 838 229,74 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 29.03.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 233 933,38 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2022 року за договором №15398/01),

07.04.2022 - грошові кошти у розмірі 604 296,36 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2022 року за договором №15398/01)

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за березень 2022 року на суму 17 751 456,62 грн;

- за придбану у серпні 2022 року електричну енергію на загальну суму 10 294 700,91 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.08.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 373 479,38 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2022 року за договором №15398/01),

25.08.2022 - грошові кошти у розмірі 2 477 019,82 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2022 року за договором №15398/01),

31.08.2022 - грошові кошти у розмірі 3 444 201,71 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за серпень 2022 року на суму 11 681 266,82 грн;

- за придбану у вересні 2022 року електричну енергію на загальну суму 24 275 076,68 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.09.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 7 707 508,78 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2022 року за договором №15398/01),

26.09.2022 - грошові кошти у розмірі 9 787 289,01 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2022 року за договором №15398/01),

30.09.2022 - грошові кошти у розмірі 6 780 278,89 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за вересень 2022 року на суму 12 752 095,96 грн;

- за придбану у жовтні 2022 року електричну енергію на загальну суму 31 258 938,27 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 14.10.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 9 790 447,09 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2022 року за договором №15398/01),

25.10.2022 - грошові кошти у розмірі 6 646 284,66 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2022 року за договором №15398/01),

31.10.2022 - грошові кошти у розмірі 11 115 202,79 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2022 року за договором №15398/01),

31.01.2023 - грошові кошти у розмірі 3 707 003,73 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у жовтні 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за жовтень 2022 року на суму 9 129 795,70 грн;

- за придбану у листопаді 2022 року електричну енергію на загальну суму 28 447 720,91 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.11.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 9 361 232,15 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у листопаді 2022 року за договором №15398/01),

21.11.2022 - грошові кошти у розмірі 859 195,43 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у листопаді 2022 року за договором №15398/01),

25.11.2022 - грошові кошти у розмірі 7 902 335,47 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у листопаді 2022 року за договором №15398/01),

30.11.2022 - грошові кошти у розмірі 10 324 957,86 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у листопаді 2022 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за листопад 2022 року на суму 5 951 039,79 грн;

- за придбану у грудні 2022 року електричну енергію на загальну суму 45 311 514,60 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.12.2022 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 13 589 418,88 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у грудні 2022 року за договором №15398/01),

19.12.2022 - грошові кошти у розмірі 1 494 612,66 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у грудні 2022 року за договором №15398/01),

26.12.2022 - грошові кошти у розмірі 18 080 554,29 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у грудні 2022 року за договором №15398/01),

30.12.2022 - грошові кошти у розмірі 12 146 928,77 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у грудні 2022 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за грудень 2022 року на суму 7 319 131,21 грн;

- за придбану у січні 2023 року електричну енергію на загальну суму 57 464 518,54 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 16.01.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 17 896 050,25 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2023 року за договором №15398/01),

23.01.2023 - грошові кошти у розмірі 4 886 235,78 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2023 року за договором №15398/01),

25.01.2023 - грошові кошти у розмірі 19 776 251,84 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2023 року за договором №15398/01),

27.01.2023 - грошові кошти у розмірі 872 175,14 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2023 року за договором №15398/01),

31.01.2023 - грошові кошти у розмірі 14 033 805,53 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у січні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за січень 2023 року на суму 4 692 917,11 грн;

- за придбану у лютому 2023 року електричну енергію на загальну суму 28 919 689,34 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.02.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 10 019 029,67 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року за договором №15398/01),

24.02.2023 - грошові кошти у розмірі 8 254 127,34 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року за договором №15398/01),

28.02.2023 - грошові кошти у розмірі 6 754 658,81 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року за договором №15398/01),

07.03.2023 - грошові кошти у розмірі 3 891 873,52 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за лютий 2023 року на суму 27 351 916,47 грн;

- за придбану у березні 2023 року електричну енергію на загальну суму 17 283 606,75 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.03.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 186 286,42 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2023 року за договором №15398/01),

24.03.2023 - грошові кошти у розмірі 5 899 797,25 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2023 року за договором №15398/01),

31.03.2023 - грошові кошти у розмірі 4 894 730,04 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2023 року за договором №15398/01),

05.04.2023 - грошові кошти у розмірі 2 302 793,04 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у березні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за березень 2023 року на суму 22 997 361,19 грн;

- за придбану у квітні 2023 року електричну енергію на загальну суму 18 829 726,95 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 14.04.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 7 082 857,47 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року за договором №15398/01),

14.04.2023 - грошові кошти у розмірі 4 520 669,98 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року за договором №15398/01),

25.04.2023 - грошові кошти у розмірі 2 070 971,84 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року за договором №15398/01),

26.04.2023 - грошові кошти у розмірі 2 625 901,03 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року за договором №15398/01),

28.04.2023 - грошові кошти у розмірі 2 529 326,63 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за квітень 2023 року на суму 23 855 924,06 грн;

- за придбану у травні 2023 року електричну енергію на загальну суму 11 912 920,01 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.05.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 540 818,67 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у травні 2023 року за договором №15398/01),

18.05.2023 - грошові кошти у розмірі 1 166 729,81 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у травні 2023 року за договором №15398/01),

25.05.2023 - грошові кошти у розмірі 3 076 292,95 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у травні 2023 року за договором №15398/01),

31.05.2023 - грошові кошти у розмірі 3 845 492,43 грн та 1 283 586,15 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у травні 2023 року за договором №15398/01),

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за травень 2023 року на суму 18 000 035,06 грн;

- за придбану у червні 2023 року електричну енергію на загальну суму 12 373 823,72 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.06.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 064 516,91 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у червні 2023 року за договором №15398/01),

26.06.2023 - грошові кошти у розмірі 4 800 009,21 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у червні 2023 року за договором №15398/01),

30.06.2023 - грошові кошти у розмірі 4 102 045,22 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у червні 2023 року за договором №15398/01),

25.08.2023 - грошові кошти у розмірі 407 252,38 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у червні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за червень 2023 року на суму 18 380 615,20 грн;

- за придбану у липні 2023 року електричну енергію на загальну суму 19 721 521,87 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 17.07.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 6 636 487,09 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у липні 2023 року за договором №15398/01),

25.07.2023 - грошові кошти у розмірі 5 518 065,55 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у липні 2023 року за договором №15398/01),

31.07.2023 - грошові кошти у розмірі 6 891 190,63 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у липні 2023 року за договором №15398/01),

06.10.2023 - грошові кошти у розмірі 675 778,60 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у липні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за липень 2023 року на суму 26 290 528,87 грн;

- за придбану у серпні 2023 року електричну енергію на загальну суму 10 890 999,80 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.08.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 595 265,23 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2023 року за договором №15398/01),

25.08.2023 - грошові кошти у розмірі 6 086 631,56 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2023 року за договором №15398/01),

06.10.2023 - грошові кошти у розмірі 209 103,01 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у серпні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за серпень 2023 року на суму 21 793 388,55 грн;

- за придбану у вересні 2023 року електричну енергію на загальну суму 13 764 006,50 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копії яких долучені до позовної заяви: 15.09.2023 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 472 104,00 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року за договором №15398/01),

25.09.2023 - грошові кошти у розмірі 3 658 896,43 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року за договором №15398/01),

10.10.2023 - грошові кошти у розмірі 4 059 079,92 грн та 1 573 926,15 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року за договором №15398/01).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за вересень 2023 року на суму 19 240 961,63 грн.

Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по оплаті електричної енергії за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 248 961 470,82 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 36 021 559,49 грн пені, 15 123 494,52 грн штрафу, 5 641 320,39 грн інфляційних втрат, 4 635 882,71 грн трьох відсотків річних.

Спірні правовідносини щодо стягнення боргу за куплену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, а відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 173 ГК України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина перша статті 174 ГК України).

Колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин, правовідносини сторін у справі, що розглядається, виникли з договору купівлі-продажу електричної енергії. При цьому, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 цього Кодексу презумпцію правомірності укладеного між сторонами правочину, цей договір є належною в розумінні статей 11, 509 ЦК України і статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України, положення якої кореспондуються з частиною 1 статті 275 ГК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами 6 та 7 статті 276 ГК України врегульовано, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У пункті 18 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

У ч. 3 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» зазначено, що відповідний двосторонній договір має встановлювати: 1) предмет договору; 2) ціну електричної енергії та/або порядок її розрахунку (формування); 3) обсяг електричної енергії та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; 4) строки та порядок постачання електричної енергії; 5) порядок повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за укладеним двостороннім договором; 6) порядок та форму розрахунків; 7) строки та порядок оформлення актів приймання-передачі обсягів купівлі-продажу електричної енергії; 8) права, обов`язки та відповідальність сторін; 9) строк дії договору.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До таких спеціальних обов'язків належить у т.ч.: забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Спеціальні обов'язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються, зокрема, на гарантованого покупця на строк застосування «зеленого» тарифу, строк дії підтримки виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Як зазначено у ч. 2 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Відповідно до п. 8.5 глави 8 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (в редакції станом на виникнення спірних правовідносин), фактичний обсяг відпущеної/відібраної виробником за «зеленим» тарифом електричної енергії визначається в кожному розрахунковому періоді, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У п. 8.6 глави 8 Порядку зазначено, що у кожному розрахунковому місяці обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці виробника за «зеленим» тарифом, визначаються за алгоритмом:

1) на основі даних, що надаються гарантованому покупцю відповідно до пункту 8.3 цієї глави, визначається значення сальдо перетоків електричної енергії для генеруючої одиниці виробника за «зеленим» тарифом за розрахунковий місяць;

2) якщо сальдо перетоків електричної енергії має додатне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за «зеленим» тарифом та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії, а обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці, за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю;

3) якщо сальдо перетоків електричної енергії має від`ємне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за «зеленим» тарифом, та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю, а обсяг купівлі виробником за «зеленим» тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці виробника за «зеленим» тарифом, за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач придбав у позивача на умовах договору №15398/01 від 02.08.2018 електричну енергію за період жовтень 2021 року, січень - березень 2022 року та серпень 2022 року - вересень 2023 року на загальну суму 704 306 728,84 грн, що підтверджується Актами купівлі-продажу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» та Державного підприємства «Гарантований покупець».

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 5, 6 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця визначаються порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.

Як встановлено судом раніше, за умовами пункту 3.3 договору (в редакції додаткової угоди №830/01/21 від 23.02.2021) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється, згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили із вказівкою на подію, яка має неминуче настати, а саме: затвердження вартості послуги НКРЕКП з посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.

Згідно з пунктом 10.1 Порядку № 641 до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з пунктом 10.2 Порядку № 641, з урахуванням положень глави 8 цього Порядку, гарантований покупець протягом перших трьох робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.

Відповідно до пункту 10.3 Порядку № 641 після отримання від гарантованого покупця двох примірників акта купівлі-продажу, відповідно до пункту 10.2 цієї глави, підписаних з його сторони, продавець повертає протягом перших п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, гарантованому покупцю один примірник акта купівлі-продажу, підписаний зі своєї сторони.

Пунктом 10.4 Порядку № 641 встановлено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у продавця за «зеленим» тарифом у три етапи (два авансових та один за фактом закінчення розрахункового місяця), а саме: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках виконання договору, мав місце продаж позивачем електричної енергії відповідачу у жовтні 2021 року, січні-березні 2022 року та серпні 2022 року - вересні 2023 року, який супроводжувався підписанням щомісячних актів купівлі-продажу електроенергії.

Судом встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор) (далі - НКРЕКП) постановою № 557 від 31.05.2022 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державним підприємством «Гарантований покупець» у січні 2022 року.

Постановою НКРЕКП № 1117 від 09.09.2022 - у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року.

Постановою НКРЕКП № 473 від 14.03.2023 - у серпні 2022 року.

Постановою НКРЕКП №858від 30.04.2024 - за січень, лютий та липень-вересень 2023 року,

Постановою НКРЕКП №896 від 08.05.2024 - за грудень 2022 року та березень-червень 2023 року,

Постановою НКРЕКП №946 від 15.05.2024 - за вересень-листопад 2022 року.

Отже, з огляду на приписи статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку №641, пункту 3.3 договору №15398/01 від 02.08.2018 та статті 530 ЦК України грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача у розрахунковому місяці в рамках виконання договору електричну енергію мало бути виконано протягом трьох робочих днів з моменту затвердження розміру вартості послуг, якщо акт купівлі-продажу електроенергії підписаний раніше, а саме:

за жовтень 2021 року у строк до 14.09.2022 включно,

за січень 2022 року у строк до 03.06.2022 включно,

за лютий 2022 року в строк до 14.09.2022 включно,

за березень 2022 року в строк до 14.09.2022 включно,

за серпень 2022 року в строк до 17.03.2023 включно,

за вересень 2022 року в строк до 20.05.2024 включно,

за жовтень 2022 року в строк до 20.05.2024 включно,

за листопад 2022 року в строк до 20.05.2024 включно,

за грудень 2022 року в строк до 13.05.2024 включно,

за січень 2023 року в строк до 03.05.2024 включно,

за лютий 2023 року в строк до 03.05.2024 включно,

за березень 2023 року в строк до 13.05.2024 включно,

за квітень 2023 року в строк до 13.05.2024 включно,

за травень 2023 року в строк до 13.05.2024 включно,

за червень 2023 року в строк до 13.05.2024 включно,

за липень 2023 року в строк до 03.05.2024 включно,

за серпень 2023 року в строк до 03.05.2024 включно,

за вересень 2023 року в строк до 03.05.2024 включно.

Враховуючи зазначене, строк заборгованості з оплати за електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року розпочинається з 15.09.2022, у січні 2022 року - з 04.06.2022; у лютому 2022 року - з 15.09.2022; у березні 2022 року - з 15.09.2022; у серпні 2022 року - з 18.03.2023; у вересні 2022 року - з 21.05.2024, у жовтні 2022 року - з 21.05.2024, у листопаді 2022 року - з 21.05.2024, у грудні 2022 року - з 14.05.2024; у січні 2023 року - з 04.05.2024; у лютому 2023 року - з 04.05.2024; у березні 2023 року - з 14.05.2024; у квітні 2023 року - з 14.05.2024; у травні 2023 року - з 14.05.2024; у червні 2023 року - з 14.05.2024; у липні 2023 року - 04.05.2024; у серпні 2023 року - 04.05.2024; у вересні 2023 року - 04.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату за придбану у жовтні 2021 року, січні - березні 2022 року, серпні 2022 року - вересні 2023 року електричну енергію за договором №15398/01 від 02.08.2018 не у повному обсязі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, отримана ДП «Гарантований покупець» електроенергія за встановлений період не була оплачена у загальному розмірі на 254 595 568,47 грн.

Відповідно до частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи приписи наведеної процесуальної норми, колегія суддів зазначає, що розгляду підлягають вимоги позивача, викладені у позовній заяві, а саме про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 248 961 470,82 грн.

Суд апеляційної інстанції, зазначає про те, що після звернення позивача з даним позовом до господарського суду та відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі, відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти на загальну суму 46 353 210,82 грн, а саме:

30.11.2023 за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року у розмірі 24 007,47 грн,

06.12.2023 за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року у розмірі 3 501 306,23 грн,

29.12.2023 за електроенергію, відпущену вересні 2023 року у розмірі 4 113 169,24 грн та 1 366 487,28 грн,

28.12.2023 за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року у розмірі 40 991,98 грн.

31.01.2024 за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року у розмірі 2 701 317,17 грн,

31.01.2024 за електроенергію, відпущену у червні 2023 року у розмірі 6 457 890,70 грн,

31.01.2024 за електроенергію, відпущену у серпні 2023 року у розмірі 10 754 001,44 грн,

31.01.2024 за електроенергію, відпущену у липні 2023 року у розмірі 17 394 039,31 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи , що відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 46 353 210,82 грн після звернення позивача з даним позовом до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/17727/23 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 46 353 210,82 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору, що не є предметом оскарження на стадії апеляційного розгляду.

Північний апеляційний господарський суд ухвалюючи постанову від 18.12.2024 за результатами розгляду апеляційної скарги позивача, з огляду на встановлені обставини у справі та враховуючи правові висновки, викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, дійшов висновку про наявність обов`язку у відповідача з повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100 % вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом у період дії воєнного стану та Наказів №140, №206.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем взятих на себе згідно договору грошових зобов`язань по оплаті придбаної у позивача електричної енергії на суму 248 961 470,82 грн, суд апеляційної інстанції при першому розгляді справи дійшов висновку, що у відповідача за договором від 02.08.2018 №15398/01, з урахуванням закриття судом першої інстанції провадження в частині стягнення 46 353 210,82 грн, виникла заборгованість у сумі 202 030 517,11 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у наведеному розмірі.

Крім того, перевіривши здійсненний позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційний втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість зазначених вимог у розмірі, визначеному позивачем у позовній заяві.

Одночасно, судом апеляційної інстанції, було відмовлено у стягненні з відповідача пені та штрафу з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, відповідно до якої у особливий період зупинено нарахування штрафних санкцій, передбачених договором, укладеним на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії».

Переглядаючи дану справу у касаційному порядку, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції від 18.12.2024 та передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Ухвалюючи зазначене рішення, Верховний Суд зазначив, що здійснюючи апеляційний перегляд, суд апеляційної інстанції врахував висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, та за встановлених фактичних обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про наявність обов`язку у відповідача з повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100 % вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом, який узгоджується з відповідними висновками Об`єднаної палати у вказаній справі.

Одночасно, апеляційний господарський суд при розгляді даної справи не зазначив мотиви відмови у задоволенні клопотань про закриття провадження у справі, а також не дослідив обставини припинення існування предмета спору на стадії апеляційного перегляду справи з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23.

Верховний Суд також зазначив про те, що апеляційним господарським судом при задоволенні вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, не наведено відповідного розрахунку для обґрунтування свого рішення, не з`ясовано обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не досліджено докази на яких цей розрахунок здійснено.

Відтак, враховуючи підстави направлення справи на новий розгляд, колегія суддів зазначає, що при новому розгляді справи мають бути досліджені питання наявності або відсутності підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з припиненням зобов`язань відповідача після ухвалення судом першої інстанції судового рішення у справі, а також встановити обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

При цьому, обставина наявності у відповідача обов`язку з повного виконання грошового зобов`язання щодо оплати 100% вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом є встановленою та нескасованою у касаційному порядку, а тому не підлягає з`ясуванню при новому розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи як окремо так і в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також враховуючи підстави направлення справи на новий розгляд, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач зверталися до суду апеляційної інстанції з клопотаннями від 01.07.2024, від 14.08.2024, від 10.09.2024, від 16.10.2024, від 27.11.2024 та від 01.05.2025, про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України в частині позовних вимог, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Вказані клопотання мотивовано частковим виконанням відповідачем зобов`язань за договором №15398/01 від 02.08.2018 щодо оплати за поставлену позивачем електричну енергію.

Так, Північним апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, частково сплачено суму основного боргу у розмірі 128 561 423,92 грн, а саме:

02.02.2024 за електроенергію, відпущену у червні 2023 року у розмірі 6 640 127,30 грн,

07.02.2024 за електроенергію, відпущену у травень 2023 року у розмірі 8 309 450,58 грн,

15.02.2024 за електроенергію, відпущену у травень 2023 року у розмірі 3 223 693,20 грн,

21.02.2024 за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року у розмірі 120 992,68 грн,

10.04.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 10 131 338,27 грн,

06.05.2024 за електроенергію, відпущену у січні 2023 року у розмірі 4 692 917,11 грн,

06.05.2024 за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року у розмірі 24 504 194,10 грн,

06.05.2024 за електроенергію, відпущену у вересні 2023 року у розмірі 6 510 315,73 грн,

06.05.2024 за електроенергію, відпущену у липні 2023 року у розмірі 8 621 583,56 грн,

06.05.2024 за електроенергію, відпущену у серпні 2023 року у розмірі 5 405 289,40 грн,

28.06.2024 за електроенергію, відпущену у березні 2023 року у розмірі 6 731 915,32 грн,

11.07.2024 за електроенергію, відпущену у червні 2023 року у розмірі 269 205,93 грн,

11.07.2024 за електроенергію, відпущену у травні 2023 року у розмірі 562 427,68 грн,

11.07.2024 за електроенергію, відпущену у грудні 2022 року у розмірі 591 210,25 грн,

11.07.2024 за електроенергію, відпущену у жовтні 2022 року у розмірі 1 652 396,58 грн,

30.07.2024 за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року у розмірі 1 960 067,91 грн.

13.08.2024 за електроенергію, відпущену у жовтні 2021 року у розмірі 1 256 043,37 грн,

27.09.2024 за електроенергію, відпущену у березні 2023 року у розмірі 3 171 536,88 грн,

27.09.2024 за електроенергію, відпущену у лютому 2023 року у розмірі 498 500,60 грн,

30.09.2024 за електроенергію, відпущену у березні 2023 року у розмірі 4 225 265,34 грн,

07.10.2024 за електроенергію, відпущену у березні 2023 року у розмірі 7 820 046,08 грн,

23.10.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 5 607 054,56 грн,

25.10.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 632 094,95 грн,

30.10.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 1 743 360,94 грн,

14.11.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 1 896 814,30 грн,

26.12.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 271 909,70 грн,

31.12.2024 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 209 569,30 грн,

31.12.2024 за електроенергію, відпущену у червні 2023 року у розмірі 2 939 282,73 грн.

31.01.2025 за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року у розмірі 1 488 601,96 грн,

31.01.2025 за електроенергію, відпущену у травні 2023 року у розмірі 4 963 367,88 грн,

31.01.2025 за електроенергію, відпущену у червні 2023 року у розмірі 1 910 849,73 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30.04.2024 у справі № 916/3006/23 зазначив, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

Водночас, як зазначила Об`єднана палата Касаційного господарського суду, у разі якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини 3 статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва (пункт 6 частини 1 статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо суд першої інстанції ухвалив, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення.

Отже, при застосуванні пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:

- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;

- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Як встановлено апеляційним господарським судом, при першому розгляді справи, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Також судом встановлено, що відповідачем після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення було частково сплачено суму основного боргу у розмірі 128 561 423,92 грн.

Колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23, дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 128 561 423,92 грн основного боргу.

Враховуючи, що під час розгляду даної справи, встановлено наявність у відповідача обов`язку з повного виконання грошового зобов`язання щодо 100% оплати вартості поставленої електричної енергії за договором №15398/01 від 02.08.2018, яка складає 248 961 470,82 грн, та закриття провадження у справі в частині стягнення 46 353 210,82 грн та 128 561 423,92 грн, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача виникла заборгованість у сумі 74 046 836,08 грн основного боргу, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 4 635 882,71 грн та інфляційних втрат у розмірі 5 641 320,39 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором №15398/01 від 02.08.2018 щодо оплати за поставлену позивачем електричну енергію.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що строк виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за поставлену електричну енергію, станом на дату подачі позову, прострочений лише за електроенергію, отриману у жовтні 2021 року, у січні-березні та серпні 2022 року.

Враховуючи, що судом встановлено несвоєчасне виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманої за договором №15398/01 від 02.08.2018 у жовтні 2021 року, у січні-березні, серпні 2022 року електроенергії, позивач відповідно до положень ст. 625 ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань 3 % річних та інфляційних втрат.

Так, відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала на те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Встановлення компетентним органом механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Подібні за змістом правові позиції викладено Верховним Судом в постановах від 13.12.2023 у справі №921/475/22, від 15.11.2023 у справі №921/489/22 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке Верховний суд в постанові від 23.09.2021 по справі №924/2/21 вважав за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

«Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ»,

де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Верховний суд у постанові від 23.09.2021 у справі №924/2/21 зазначив, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №924/534/19.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за жовтень 2021 року за період 16.09.2022 по 15.11.2023 включно у розмірі 426 248,69 грн; за січень 2022 року за період 16.09.2022 по 15.11.2023 включно у розмірі 36,37 грн, за лютий 2022 року за період 16.09.2022 по 15.11.2023 включно у розмірі 296 747,37 грн, за березень 2022 року за період 16.09.2022 по 15.11.2023 включно у розмірі 1 406 847,17 грн, за серпень 2022 року за період 21.03.2023 по 15.11.2023 включно у розмірі 91 381,01 грн.

Однак з матеріалів справи вбачається та встановлено колегією суддів раніше, з огляду на приписи статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку №641, пункту 3.3 договору №15398/01 від 02.08.2018 та статті 530 ЦК України строк заборгованості з оплати за електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року розпочинається з 15.09.2022, у січні 2022 року - з 04.06.2022; у лютому 2022 року - з 15.09.2022; у березні 2022 року - з 15.09.2022; у серпні 2022 року - з 18.03.2023.

Враховуючи правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, колегією суддів здійснено розрахунок інфляційних втрат:

За неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року за загальний період з 15.09.2022 по 15.11.2023 (включно):

- 15.09.2022-30.09.2022: 14 189 777,12 (сума основного боргу на початок періоду), неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується, здійснено погашення частини боргу у розмірі 5 004 497,36 грн;

- 01.10.2022-31.10.2022: 9 185 279,77 грн (сума основного боргу на початок періоду) * 102,5 (індекс інфляції) / 100 = 9 414 911,76 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей місяць) - 9 185 279,77 грн (сума основного боргу на початок періоду) = 229 631,93 грн (інфляційних збитки за жовтень 2021 року), відбулося погашення богу на суму 5 470 572,72 грн;

- 01.11.2022-30.09.2023: 3 944 339,04 грн (залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць) *100,7/100 * 100,7/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 = 4 120 148,87 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 3 944 339,04 (сума боргу на початок періоду) = 175 809,76 грн (інфляційних збитки за даний період) не відбулося погашення богу;

- 01.10.2023 - 31.10.2023: 4 120 148,87 грн (боргу з інфляційною складовою за попередній період) * 100,8/100 = 4 153 110,06 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 4 120 148,87 грн (сума боргу на початок періоду) = 32 961,19 грн (інфляційних збитки за жовтень 2023 року), відбулося погашення боргу на суму 52 360,34 грн;

- 01.11.2023-15.11.2023 (включно): 4 100 749,72 грн (боргу з інфляційною складовою за попередній період) неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відтак за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року складають 438 402,95 грн (229 631,93 грн + 175 809,76 грн + 32 961,19 грн).

Відповідно до частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи приписи наведеної процесуальної норми, колегія суддів зазначає, що за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року, є більшими ніж заявлено позивачем, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги саме у розмірі 426 248,69 грн, що визначений позивачем.

За неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у січні 2022 року за загальний період 04.06.2022 по 15.11.2023 (включно): 458,95 грн (сума основного боргу на початок періоду) * 103,1/100 * 100,7/100 * 101,1/100 * 101,9/100 * 102,5/100 * 100,7/100 * 100,7/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 = 529,79 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 458,95 грн (сума боргу на початок періоду) = 70,84 грн (інфляційних збитки за даний період). Листопад 2023 року неповний місяць, а тому інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи приписи статті 237 ГПК України, колегія суддів зазначає, що за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у січні 2022 року, є більшими ніж заявлено позивачем, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги саме у розмірі 36,37 грн, що визначений позивачем.

За неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у лютому 2022 року за загальний період 15.09.2022 по 15.11.2023 (включно): 3 744 328,57 грн (сума основного боргу на початок періоду) * 102,5/100 * 100,7/100 * 100,7/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 = 4 041075,94 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 3 744 328,57 грн (сума боргу на початок періоду) = 296 747,37 грн (інфляційних збитки за даний період). Вересень 2022 року та листопад 2023 року неповні місяці, а тому інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи здійснений судом розрахунок інфляційних втрат за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у лютому 2022 року, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 296 747,37 грн.

За неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у березні 2022 року за загальний період 15.09.2022 по 15.11.2023 (включно): 17 751 456,26 грн (сума основного боргу на початок періоду) * 102,5/100 * 100,7/100 * 100,7/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 = 19 158 303,79 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 17 751 456,26 грн (сума боргу на початок періоду) = 1 406 847,17 грн (інфляційних збитки за даний період). Вересень 2022 року та листопад 2023 року неповні місяці, а тому інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи здійснений судом розрахунок інфляційних втрат за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у лютому 2022 року, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 1 406 847,17 грн.

За неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у серпні 2022 року за загальний період 18.03.2023 по 15.11.2023 (включно): 11 681 266,82 грн (сума основного боргу на початок періоду) * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 = 11 772 647,83 грн (основний борг з інфляційною складовою за цей період) - 11 681 266,82 грн (сума боргу на початок періоду) = 91 381,01 грн (інфляційних збитки за даний період). Березень та листопад 2023 року неповні місяці, а тому інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи здійснений судом розрахунок інфляційних втрат за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у лютому 2022 року, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 91 381,01 грн.

Відтак, за прострочення виконання зобов`язань за договором №15398/01 від 02.08.2018 щодо оплати за електричну енергію, придбану відповідачем у жовтні 2021 року, січні - березні, серпні 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ДП «Гарантований покупець» саме 2 221 260,61 грн (426 248,69 грн + 36,37 грн + 296 747,37 грн + 1 406 847,17 грн + 91 381,01 грн) інфляційних втрат.

У частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося судом апеляційної інстанції раніше, 3% річних підлягає нарахуванню на заборгованість, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманої за договором №15398/01 від 02.08.2018 електроенергії у жовтні 2021 року, у січні-березні, серпні 2022 року.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3 % річних, період його нарахування та встановлено, що сума 3% річних розрахована позивачем неправильно, оскільки використаний період не враховує початку прострочення зобов`язань з оплати за поставлену електричну енергію за жовтень 2021 року, січень-березень, серпень 2022 року.

Так, за перерахунком суду, з використанням калькулятора Ліга-закон, сума 3 % річних за прострочені зобов`язання з оплати відпущеної електроенергії: в жовтні 2021 року складає 150 450,38 грн за період з 15.09.2022 по 15.11.2023, а за розрахунком позивача 149 284,09 грн за період 16.09.2022 по 15.11.2023;

- в січні 2022 року - 19,99 грн за період з 04.06.2022 по 15.11.2023, а за розрахунком позивача 16,07 грн за період 16.09.2022 по 15.11.2023;

- в лютому 2022 року - 131 410,55 грн за період з 15.09.2022 по 15.11.2023, а за розрахунком позивача 131 102,79 грн за період 16.09.2022 по 15.11.2023;

- в березні 2022 року - 623 003,18 грн за період 15.09.2022 по 15.11.2023, а за розрахунком позивача 621 544,16 грн за період з 16.09.2022 по 15.11.2023;

- в серпні 2022 року - 233 305,30 грнза період з 18.03.2023 по 15.11.2023, за розрахунком позивача 230 424,99 грн за період 21.03.2023 по 15.11.2023.

Оскільки за розрахунком суду сума 3 % річних є більшою ніж заявлено позивачем, то враховуючи приписи ст. 237 ГПК України, задоволенню підлягають позовні вимоги, саме, у розмірі 1 132 372,10 грн (149 284,09 грн + 16,07 грн + 131 102,79 грн + 621 544,16 грн + 230 424,99 грн), що визначений позивачем.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на форс-мажорні обставини (введення воєнного стану) як підставу для звільнення від сплати зокрема, основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК України).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс - мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс - мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що:

«- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14,14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката».

Згідно з пунктом 5.3 договору наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом ТТП України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства.

Відповідач, посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, вказує на наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які негативним чином вплинули на його господарську діяльність.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, Суд зазначив, що:

«- лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист ТПП України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.»

Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23, зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

В матеріалах справи відсутній сертифікат ТПП, який засвідчує настання форс-мажорних обставин саме для відповідача у справі, а факт настання форс-мажору саме для відповідача у справі не підтверджено листом ТПП.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на форс-мажорні обставини - військову агресію Російської Федерації проти України, як підставі для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором №15398/01 від 02.08.2018.

Щодо доводів відповідача про можливість зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі №927/184/13-г.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки суд наділений задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Водночас, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів явної неспіврозмірності 3% річних та інфляційних втрат наслідкам порушення зобов`язання, а також незазначення відповідачем під час розгляду справи обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для зменшення їх розміру, колегія суддів відхиляє доводи відповідача з посиланням на приписи статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних як необґрунтовані.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року №902/417/18 не беруться судом до уваги, так як у цій постанові досліджувалося питання зменшення відсотків річних, як визначені у більшому розмірі (40 %), ніж передбачені у статті 625 ЦК України, а відтак правовідносини у зазначеній та даній справі не є тотожними.

Виходячи з викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу, три відсотків річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частина 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені положення законодавства, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково, в частині відмови у стягненні з відповідача 202 608 260,00 грн основного боргу, 4 635 882,71 грн трьох відсотків річних та 5 641 320,39 грн інфляційних втрат, із прийняттям у цій частині нового рішення про закриття провадження в частині стягнення 128 561 423,92 грн основного боргу, часткового задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 74 046 836,08 грн, трьох відсотків річних у розмірі 1 132 372,10 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 221 260,61 грн.

Розподіл судових витрат.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином судовий збір:

за подачу позову покладається на відповідача у розмірі 234 383,73 грн;

за подачу апеляційної скарги покладається на відповідача у розмірі 351 328,04;

за подачу касаційної скарги на позивача у розмірі 656 087,12 грн.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 585 711,77 грн судового збору, а з позивача на користь відповідача 656 087,12 грн, то колегія суддів вважає за доцільне здійснити взаємозарахунок.

Відтак з позивача на користь відповідача покладається судовий збір у розмірі 70 375,35 грн (656 087,12 грн - 585 711,77 грн).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд повертає позивачу 389 099,48 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» 202 608 260,00 грн основного боргу, 4 635 882,71 грн трьох процентів річних, 5 641 320,39 грн інфляційних втрат, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

3 Закрити провадження в частині позовних вимог у справі №910/17727/23 щодо стягнення основного боргу у розмірі 128 561 423,92 грн.

4. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (67801, Одеська область, Одеський район, селище міського типу Овідіополь, вулиця Дальницька, будинок 1; ідентифікаційний код 36851672) 120 400 046 (сто двадцять мільйонів чотириста тисяч сорок шість) грн 90 коп основного боргу, 1 132 372 (один мільйон сто тридцять дві тисячі триста сімдесят дві) грн 10 коп. трьох процентів річних, 2 221 260 (два мільйони двісті двадцять одна тисячі двісті шістдесят) грн 61 коп інфляційних втрат.

5. В стягненні 3 % річних у розмірі 3 503 510,61 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 420 059,78 грн відмовити.

6. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/17727/23 залишити без змін.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (67801, Одеська область, Одеський район, селище міського типу Овідіополь, вулиця Дальницька, будинок 1; ідентифікаційний код 36851672) на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) 70 375 (сімдесят тисяч триста сімдесят п`ять) грн 35 коп. судового збору.

8. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Овід Вінд» (67801, Одеська область, Одеський район, селище міського типу Овідіополь, вулиця Дальницька, будинок 1; ідентифікаційний код 36851672) з Державного бюджету України 389 099 (триста вісімдесят дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) грн 48 коп. судового збору.

9. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

10. Матеріали справи №910/17727/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текс підписано 11.06.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська