ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2025 р. Справа №921/286/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни від 18.04.2025 (вх. №01-05/1229/25 від 22.04.2025 )

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 (суддя Чопко Ю.О., повний текст складено 07.04.2025)

у справі №921/286/22

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у справі №921/286/22

за позовом: Тернопільської міської ради (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради (вул. Коперника, м. Тернопіль, 46001)

до відповідача 1: Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни ( АДРЕСА_1 )

відповідача 2: Монастириської міської ради (вул. Шевченка буд 19, м. Монастириськ, Монастириський район, Тернопільська область, 48300)

про скасування державної реєстрації права власності

за участю представників сторін:

від позивача: Гулкевич С.Б. (поза межами приміщення суду)

інші учасники не з`явилися.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №921/286/22 у задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржниця звернулася до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №921/286/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Тернопільської міської ради, звільнити від сплати судового збору як інваліда другої групи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у задоволенні клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено; поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 у даній справі; відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 21.05.2025; витребувано матеріали справи з місцевого господарського суду.

05.05.2025 представник позивача подав до суду клопотання про участь в судовому засіданні 21.05.2025 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 задоволено.

05.05.2025 представник позивача подав відзив (вх. №01-04/3464/25), в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення залишити без змін.

21.05.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.

В судове засідання 04.06.2025 позивач участь уповноваженого представника забезпечив, який надав пояснення щодо вимог апеляційної скарги та просив врахувати їх при прийнятті постанови. Інші учасники участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах даної справи.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників провадження за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представником позивача доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, а оскаржена ухвала скасуванню, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та ухвала суду першої інстанції.

28.02.2025 Суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець Шкарупа С.П. звернулася до господарського суду з заявою без номера від 28.02.2025 (вх.№133) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у справі №921/286/22, в якій заявниця просила суд переглянути рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 по справі 921/286/22 за нововиявленими обставинами, задовольнити заяву, скасувати рішення у зазначеній справі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви про перегляд рішення за новоявленими обставинами господарський суд виснував наступне:

- предметом спору у справі №921/286/22 було скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - будівлю торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за Шкарупою С.П. з одночасним припиненням права власності на цей об`єкт та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер №101.

- процедура державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна регулюється Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Пунктом 41 згаданого Порядку передбачено основний перелік документів, необхідний для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, в тому числі документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

- документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

- проаналізувавши висновок експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи від 09 грудня 2014 року за №СЕ-19/120-24/8320-БТ у кримінальному провадженні № 004195 суд виснував, що останній не може бути нововиявленою обставиною, оскільки не стосується предмету спору у справі № 921/286/22.

Узагальнені доводи апелянта, заперечення інших учасників.

СПД ФОП Шкарупа С.П. не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, зазначає, що така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підтвердження чого зазначає наступне:

- предметом доказування у даній справі є обставини, чи зареєстроване державним реєстратором нежитлове приміщення є нерухомим майном, чи є тимчасовою спорудою, оскільки реєстрація саме нерухомого майна, без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, ніяким чином не спричиняє порушення права комунальної власності на землю територіальної громадив особі Тернопільської міської ради, так як нерухоме майно згідно положень ст. 120 ЗК України потребує площі земельної ділянки для його обслуговування.

- Верховний Суд у постанові від 07.08.2023 по справі №440/7204/21 визначив такі критерії, за якими здійснюються віднесення споруди до тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а саме: невелика (площею до 30 кв.м.) одноповерхова споруда; може мати невелике приміщення (площею до 30 м.кв.) для тимчасового перебування людей (павільйон) або не мати такого приміщення; виготовляється з полегшених збірно-розбірних конструкцій; встановлюється без улаштування фундаменту.

- щодо ознак капітальності споруд та будівель, то визначення вказаних понять законодавство не містить, водночас згідно п.1. Державного класифікатора будівель та спору ДК 018-2000, спорудою є будівельні системи, пов`язані із землею, які створені із будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

- факт покладений в основу рішення господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у даній справі , а саме те, що СПД ФО Шкарупа С.П. здійснила будівництво тимчасової споруди, обґрунтований правовими оцінками такого доказу, як технічний паспорт від 24.11.2010 при розгляді іншої справи №921/225/16-г/13 та факту дослідження відомостей технічного паспорту, де вказано, що побудований позивачем об`єкт містить залізобетонний фундамент.

- натомість в долученому до заяви висновку експерта від 09.12.2024 зазначено, що вказаний об`єкт в більшості має ознаки нерухомого майна, а не тимчасової споруди на який видано не паспорт прив`язки для встановлення тимчасової споруди, а інші документи - технічний паспорт, акт готовності об`єкта до експлуатації, сертифікат відповідності.

- також встановлено, що вказаний об`єкт збудований, а не встановлений за допомогою підйомних засобів та зданий в експлуатацію згідно договору оренди землі від 31.07.2009 до закінчення терміну дії цього договору після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Тернопільська міська рада заперечуючи вимоги апеляційної скарги зазначила наступне:

- законом визначена процедура державної реєстрації на новозбудований об`єкт, що регулюється ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.41 якого визначає перелік документів не обхідних для державної реєстрації зазначеного права, серед яких вказано і документ, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

- вказаний документ не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. При цьому у такому випадку, заявник в обов`язковому порядку зазначає кадастровий номер земельної ділянки.

- вказане свідчить про те, що висновок експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи від 09.12.2024 у кримінальному провадженні № 0004195 не стосується предмету спору у даній справі.

- представник звертає увагу суду і на принцип правової (юридичної) визначеності, що є одним із елементів незалежної с3удової процедури.

Інші учасники провадження не скористалися своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, правильно встановлені судом першої інстанції за результатами оцінки доказів.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/286/22 за позовом Тернопільської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради до Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни (відповідач 1) та Монастириської міської ради (відповідач 2) про скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.05.2023, позовні вимоги задоволено. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення будівлю торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за Шкарупою Світланою Павлівною з одночасним припиненням права власності на цей об`єкт та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер №101.

Вказане рішення набрало законної сили.

28.02.2025 суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець Шкарупа С.П. звернулася до суду з заявою без номера від 28.02.2025 (вх.№133) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у справі №921/286/22, в якій заявник просить суд: переглянути рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 по справі 921/286/22 за нововиявленими обставинами, задовольнити заяву, скасувати рішення у зазначеній справі від 07.09.2022 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заяву обґрунтовано тим, що СВ Тернопільського РУ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004195 від 21 грудня 2016 року. В межах даного кримінального провадження була проведена 09.12.2024 будівельно-технічна експертиза.

На запит Шкарупи С.П. від 03.01.2025 Слідчим відділом 05.02.2024 надано заявниці Висновок експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 09.12.2024 за №СЕ-19/120-24/8320-БТ.

Із змісту висновку вбачається, що під час огляду споруди, яка знаходиться по АДРЕСА_2 експертом встановлено зовнішні розміри та площу по зовнішньому контуру корпусу об`єкта торгівельно-побутового призначення Христя, яка складає 37,54 м.кв.

Відповідно до п.2.3. висновку експерта, згідно ст.28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності об`єкт дослідження не відповідає параметру площі тимчасової споруди по зовнішньому контру який не повинен перевищувати 30 м.кв., тоді як фактична площа 37,54 м.кв.

На думку заявниці, Висновок експерта від 09.12.2024 за №СЕ-19/120-24/8320-БТ є доказом, який підтверджує істотну обставину і у випадку її існування на момент ухвалення судового рішення від 07.09.2022, слугувала б наслідком для відмови позивачу в позові.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (ч. 2 ст. 320 ГПК України).

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: 1) існування таких обставин на час розгляду справи; 2) ці обставини не були відомі та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, яке переглядається (аналогічна правова позиція викладена у п.6.2.4 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11).

Відповідно до ч. 4 ст. 320 ГПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору також не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення (подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 541/2460/16-ц).

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону (відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15).

У постанові від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18 Верховний Суд дійшов висновків, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах тощо), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі 910/30/19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що СПД ФО Шкарупа С.П. як на нововиявлену обставину посилається на висновок експерта, за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні, який, на її думку, свідчить про те, що об`єкт дослідження не відповідає параметру площі тимчасової споруди по зовнішньому контуру який не повинен перевищувати 30 ,00 м.кв, фактична площа 37,54 м.кв., а тому зазначені обставини могли би вплинути на прийняття іншого судового рішення апеляційним судом у даній справі.

Звертаючись до категорії істотності судова колегія зазначає, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/17258/17).

Оцінюючи істотність вказаних заявницею обставин для спірних правовідносин та розгляду даної справи, колегія суддів зазначає, що предметом спору у справі №921/286/22 було скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - будівлю торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за Шкарупою С.П. з одночасним припиненням права власності на цей об`єкт та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер №101.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій з урахуванням приписів, зокрема, статті 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, статті 331 Цивільного кодексу України виходили із того, що державній реєстрації підлягають виключно речові права на нерухоме майно або об`єкти незавершеного будівництва. Водночас, права на рухоме та інші види майна, які не мають ознак нерухомого, зокрема, на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, не підлягають державній реєстрації, що виключає наявність правових підстав для внесення запису про такі права до Державного реєстру прав.

Суди дослідили, що ФОП Шкарупа С. П., як на підставу для здійснення реєстрації права власності, посилається на акт готовності об`єкта до експлуатації, сертифікат відповідності і технічний паспорт від 24.11.2010.

Разом з тим, суди врахували, що із низки судових рішень убачаються такі обставини:

- у справі №921/225/16-г/13 ФОП Шкарупа С.П. зверталася до суду з позовом про визнання права власності на новостворений нею об`єкт у судовому порядку відповідно до приписів статті 331 ЦК України. Так, за результатами вирішення спору у справі №921/225/16-г/13 судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017), виходячи з факту недоведення позивачкою належними і допустимими доказами, що об`єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту АДРЕСА_2 є нерухомою будівлею, оскільки наявність технічного паспорту, виготовленого 24.11.2010 де зазначено, що побудований позивачкою об`єкт містить залізобетонний фундамент, не підтверджує того, що останній є нерухомим майном. Також, суди встановили, що акт готовності об`єкта до експлуатації і сертифікат відповідності стосуються побудованого ФОП Шкарупою С.П. об`єкта в цілому - зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення.

- у справі № 921/231/17-г/17 відмовлено Шкарупі С.П. у визнанні права користування новоствореним нерухомим майном - зупинкою громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення та визнання сертифікату відповідності підставою для оформлення права власності на зупинку громадського транспорту вул. Протасевича. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.05.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 і постановою Верховного суду від 19.04.2018, встановлено, що на теперішній час ФОП Шкарупа С.П. не має зареєстрованого (у встановленому порядку оформленого) права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться майно - зупинка громадського транспорту вул. Протасевича з об`єктом торгівельно-побутового призначення, за адресою: АДРЕСА_2 і це сторонами не заперечується. У справі № 921/231/17-г/17 також встановлено, що на підставі рішення Тернопільської міськради від 12.12.2003 № 4/9/143 ФОП Шкарупі С. П. надавався дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту вул. Протасевича з об`єктом торгівельно-побутового призначення на земельній ділянці до 250 кв.м з наданням земельної ділянки в оренду на 5 років. При цьому, визначення поняття об`єкта торгівельного, побутового призначення міститься в Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарська України від 21.10.2011 № 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1330/20068, відповідно до якого об`єкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою. Окрім того, суди, дослідивши технічний паспорт від 24.11.2010 на громадський будинок торгівельно-побутового призначення, встановили, що зазначений об`єкт складається із торгового залу, площею 26,3 кв.м, туалету пл.1,5 кв.м та кіоску для продажу квитків пл.6,2 кв.м, встановлений на залізобетонному фундаменті, а стіни, перекриття та покрівля виготовлені із сендвіч-панелей. Відтак, господарські суди у вказаній справі дійшли висновку, що позивачем здійснено будівництво саме тимчасової споруди.

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31.01.2017 у справі №607/11262/16-а Шкарупі С.П. відмовлено у визнанні протиправною відмови у присвоєнні адресного номера об`єкту торгівельно-побутового призначення та зобов`язанні управління містобудування архітектури та кадастру Тернопільської міської ради присвоїти адресний номер об`єкту торгівельно-побутового призначення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- постановою восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №607/18607/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11.12.2019, закрито провадження у справі в частині вимог Шкарупи С. П. про визнання акта управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, який порушує право позивача здійснити державну реєстрацію майна, нечинним та відмовлено в задоволенні позовних вимог, зокрема про зобов`язання присвоїти адресний номер об`єкту Христя.

- у справі № 921/556/17-г/6 припинено провадження за позовом ФОП Шкарупи С.П. про визнання права отримання документа з присвоєння адресного номера на прийнятий в експлуатацію об`єкт, який зазначений в сертифікаті відповідності та зобов`язання начальника управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міськради присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об`єкту, який зазначений у сертифікаті відповідності.

З урахуванням викладеного вище, суди попередніх інстанцій виходили із того, що об`єкт торгівельно-побутового призначення не є об`єктом нерухомого майна, на момент реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на такий об`єкт за Шкарупою С. П., остання не мала зареєстрованого права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться майно, також у відповідачки-1 були відсутні докази того, що земельна ділянка надавалася саме для будівництва капітальної (не тимчасової) споруди та докази про присвоєння об`єкту адресного номеру.

Окрім того, суди встановили, що відповідачка-1 всупереч положенням пункту 41 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, не надала державному реєстратору документів, необхідних для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

Разом з тим, суди з урахуванням вимог чинного законодавства поклали в основу оскаржуваних судових рішень висновок про те, що державній реєстрації підлягають, зокрема, речові права на нерухоме майно, водночас, права на рухоме та інші види майна, які не мають ознак нерухомого, зокрема, на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, не підлягають державній реєстрації, що виключає наявність правових підстав для внесення запису про такі права до Державного реєстру прав.

Висновок судів попередніх інстанцій стосовно неподання ФОП Шкарупою С. П. для вчинення спірної реєстраційної дії необхідних документів поряд з наявними в матеріалах справи доказів, зумовлені, також установленими у інших справах за участі відповідачки-1 обставинами, зокрема, про те, що: акт готовності об`єкта до експлуатації та сертифікат відповідності стосуються побудованого відповідачкою-1 об`єкта в цілому - зупинки громадського транспорту з об`єктом торгівельно-побутового призначення, а сама спірна будівля є тимчасовою спорудою, якій не присвоєно адресний номер.

Щодо наданого заявницею висновку експерта від 09.12.2024 № СЕ-19/120-24/8320-БТ колегія суддів зазначає, що експертом за результатами проведення експертного дослідження встановлено фактичні розміри об`єкта торгівельно-побутового призначення Христя по вул. Протасевича та зазначено, що згідно ст. 28 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності об`єкт дослідження не відповідає параметрам площі тимчасової споруди по зовнішньому контуру який не може перевищувати 30,00 м.кв. , фактична площа 37,54 м.кв. Інші питання експертом не проводилися, з огляду на відсутність в матеріалах проектно-кошторисної документації та не можливості дослідити наявність заглибленого в грунт фундаменту у даної споруди.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.02.2021 державним реєстратором Монастириської міської ради Тернопільської області Савкою С. В. вчинено запис №40652144 на підставі рішення №56725057 про державну реєстрацію права власності за Шкарупою С.П. на нежитлове приміщення будівлю торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Таким чином, вказаний об`єкт не відповідав параметрам площі тимчасової споруди визначеної згідно ст. 28 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності і станом на час розгляду справи місцевим господарським судом, що відображено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у даній справі.

Відтак, доводи скаржниці щодо необхідності здійснити переоцінку встановлених у справі обставин, зокрема, щодо правового статусу спірної будівлі, її відповідності чи не відповідності ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності , а також переоцінку наявних між сторонами обставин і правовідносин, установлених у інших справах, не можуть бути правовою підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявність висновку експерта про те, що об`єкт дослідження не відповідає параметру площі тимчасової споруди по зовнішньому контуру який не повинен перевищувати 30 ,00 м.кв, фактична площа 37,54 м.кв., не є істотною обставиною у спірних правовідносинах в силу п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України та не змінює тих висновків, які були підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.

При вирішенні даного спору, судова колегія також враховує, що згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі Пономарьов проти України) щодо реалізації права на справедливий суд (п.1 ст.6 Конвенції): Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (п.46 рішення від 06.12.2005 у справі Попов проти Молдови).

При цьому, Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст.6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі Брумареску проти Румунії від 28.10.1999).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті.

Процедура скасування остаточного судового рішення у звє`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 320 ГПК України, оскільки не є істотними, не мають значення для встановлення обставин, які були підставою для задоволення позову, відтак жодним чином не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у даній справі. Таким чином, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви СПД ФО Шкарупи С.П. про перегляд за нововиявленими обставинами та відповідно про залишення в силі вказаного судового рішення.

Зважаючи на викладене, суд виснує, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №921/286/22 скасуванню.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судові витрати слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шкарупи Світлани Павлівни від 18.04.2025 (вх. №01-05/1229/25 від 22.04.2025 ) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 31.03.2025 у справі №921/286/22 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2022 у справі №921/286/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повна постанова складена 16.06.2025.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.