ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/390/25

Господарський суд Івано-Франківської області, у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/390/25 за позовом фізичної особи-підприємця Смолянченко Ганни Ярославівни до фізичної особи-підприємця Стецюк Тетяни Олексіївни про стягнення 10782,00 грн.

Суть спору.

Фізична особа-підприємець Смолянченко Ганна Ярославівна звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Стецюк Тетяни Олексіївни про стягнення 10782 грн, з яких: 8785,26 грн - невиплачений залишок переплати за договором оренди нежитлового приміщення від 02.05.2024; 1996,74 грн - переплата з оплати газопостачання.

Стислий виклад позиції позивачки.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачкою, як орендодавцем за договором оренди, залишку переплати, яка залишилась після припинення договору оренди, в сумі 8785,26 грн та 1996,74 грн переплати оплачених за орендоване приміщення послуг газопостачання.

Позивачка зазначає, що із узгодженого сторонами за наслідками виконання договору сальдо в користь позивачки в сумі 22 000 грн, відповідачка повернула тільки 9190 грн, на власний розсуд відрахувавши 12810 грн непідтверджених платежів: вода - 358,35 грн; газ (розподіл) - 116,81 грн; світло - 3546,32 грн; Комфортний дім - 2488 грн; прибирання - 1000 грн; проведення ремонтних робіт - 5300 грн.

З такими відрахуваннями позивачка не погоджується, оскільки після звільнення приміщення вона провела прибирання і не зобов`язана оплачувати наступні прибирання. Також незрозумілою для неї залишається сума за ремонт в розмірі 5300 грн, оскільки такі витрати не підтверджені жодними чеками, актами здачі-приймання виконаних робіт, платіжними документами. Необхідний ремонт був проведений самою позивачкою, і орендоване приміщення було повернуто відповідачці в тому самому стані, в якому його було отримано в користування.

Витрати на оплату послуг Комфортного дому, на думку позивачки, її не стосуються та не відносяться до комунальних платежів, які обов`язкові до відшкодування орендарем.

Також позивачка зазначає, що станом на 01 січня переплата по газу становила 1996,74 грн.

Стислий виклад заперечень відповідачки.

Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачка орендувала у відповідачки нежитлові приміщення в період з 03.05.2024 по 31.12.2024, і за весь період оренди мала бути сплачена орендна плата в розмірі 148 161,00 грн.

В той же час, позивачка сплатила відповідачці, за весь період оренди 156 500 грн, з яких 9190 грн їй повернуто 14.01.2025, як переплачену суму орендної плати, хоча розмір переплати відповідно до наведених розрахунків складав 8339 грн (156500 148161 = 8339 грн). Це вказує не тільки на відсутність у відповідачки заборгованості з повернення переплати, а навпаки на наявність заборгованості у самої позивачки в сумі 851 грн.

Відповідач заперечує доводи позову щодо переплати за послуги газопостачання з огляду на їх голослівність та недоведеність жодними доказами.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 27.03.2025 для розгляду справи № 909/390/25 визначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою суду від 01.04.2025 позовну заяву ФОП Смолянченко Ганни Ярославівни (вх. № 2596/25 від 27.03.2025) залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

10.04.2025 від ФОП Смолянченко Ганни Ярославівни до суду надійшла позовна заява (уточнена редакція), в якій позивачем на виконання вимог ухвали суду від 01.04.2025, у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви (вх. № 2596/25 від 27.03.2025).

У той же час, при дослідженні матеріалів уточненої редакції позовної заяви (б/н від 08.04.2025; вх. № 6020/25 від 10.04.2025) судом встановлено, що позивачкою порушено вимоги ст. 164, 172 ГПК України, яких було дотримано при поданні позовної заяви (вх. № 2596/25 від 27.03.2025).

За наведеного, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2025 позовну заяву (уточнена редакція) ФОП Смолянченко Ганни Ярославівни (б/н від 08.04.2025; вх. № 6020/25 від 10.04.2025) залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

17.04.2025 до суду від позивачки, на виконання вимог зазначеної вище ухвали, у строк, встановлений судом, надійшло клопотання (вх. № 6411/25) з додатками, якими усунуто недоліки позовної заяви (уточнена редакція).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/390/25; суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив сторонам строки на подання суду відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

15.05.2025 до суду від представника відповідачки - адвоката Грицака Андрія Зіновійовича, у встановлений судом строк, надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8262/25), який прийнятий судом і долучений до матеріалів справи.

Ухвалою від 20.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання позивачки про витребування доказів, яке викладене у позовній заяві (уточнена редакція) від 08.04.2025 (вх. № 6020/25 від 10.04.2025). Мотиви зазначеного процесуального рішення викладені в ухвалі.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам згідно з вимогами ст. 120, 242 ГПК України: позивачці - шляхом направлення її в електронній формі до електронного кабінету позивачки; відповідачці - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, оскільки у відповідачки, на час відкриття провадження у справі, був відсутній зареєстрований електронний кабінет.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінета позивачки 22.04.2025 о 18:19; вручена відповідачці в письмовій формі поштовим відправленням - 30.04.2025 (трекінг відправлення 06 011 387 789 10).

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

На підставі договору дарування салону крамниці № 71 від 15.01.2019 Стецюк Тетяні Олексіївні на праві власності належить салон-крамниця загальною площею 93,1 кв.м. у АДРЕСА_1 (інформаційна довідка № 427022393 від 15.05.2025).

02 травня 2024 року між фізичною особою-підприємцем Стецюк Тетяною Олексіївною (у цьому рішенні також ФОП Стецюк Т.О., орендодавець або відповідачка) та фізичною особою-підприємцем Смолянченко Ганною Ярославівною (у цьому рішенні також ФОП Смолянченко Г.Я., орендар або позивачка) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі також договір або договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, загальною площею 92,10 кв.м., що розташовано за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Бандери, 10, надалі Об`єкт оренди.

Як передбачено п. 2.1 договору, зазначений в п. 1.1 даного договору об`єкт оренди передається в оренду за актом приймання-передачі нерухомого майна.

При передачі об`єкта оренди, сторони складають та підписують двосторонній акт приймання-передачі. В акті приймання-передачі вказується технічний стан, комплектність та інші характеристики об`єкта оренди, включаючи показники за комунальні послуги на момент передачі його в оренду (п. 2.3. договору).

Згідно з п. 2.4 договору, об`єкт оренди вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

У п. 3.1 договору сторони узгодили, що розмір орендної плати за приміщення, що орендується з дня підписання акту прийома-передачі приміщення або в перший день після закінчення фінансових канікул (з 02.05.2024 по 15.05.2024) складає 13 000 (тринадцять тисяч) гривень терміном на 3 місяці, надалі вартість оренди складає 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень на місяць. Орендна плата сплачується безготівковим розрахунком.

Як передбачено п. 3.2 договору, перший внесок в розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень, зараховується як оплата за перший місяць користування і починає нараховуватись з дня підписання акту прийома-передачі приміщення або в перший день після закінчення фінансових канікул (з 02.05.2024 по 15.05.2024).

Розмір орендної плати, строк та порядок проведення розрахунків може бути змінено тільки за взаємною згодою сторін (п. 3.5 договору).

В орендну плату не входить оплата за комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення) та експлуатаційні витрати (прибирання прилеглої території, встановлення та обслуговування охоронної сигналізації, протипожежної системи, кондиціонерів тощо) та витрати за користування інтернету. Експлуатаційні витрати, рахунки за комунальні послуги, інтернет, зв`язок оплачуються орендарем самостійно в строк, зазначений в рахунках на сплату, відповідно до вартості фактичних спожитих послуг (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 3.7 договору, у випадку оплати орендодавцем витрат, передбачених п. 3.6, орендар зобов`язаний компенсувати витрати пов`язані з комунальними та експлуатаційними платежами протягом 5-ти робочих днів з дня представлення Орендодавцем підтверджуючих документів понесених витрат.

У випадку надання орендодавцем орендарю фінансових канікул терміном з 02.05.2024 по 15.05.2024, сплачена сума, вказана в п. 3.1, зараховується за місяць, наступний за місяцем фінансових канікул (п. 3.9 договору).

Вартість комунальних послуг (електроенергія, вода, каналізація) в орендну плату не входять і сплачуються орендарем окремо, згідно з виставленим орендодавцем рахунком. В разі відсутності приладів обліку електроенергії та води, орендодавець встановлює їх самостійно, і вони є власністю орендодавця (п. 3.10 договору).

У п. 3.12 договору сторони погодили, що розмір орендної плати може змінюватись за взаємною згодою сторін після закінчення діючого договору оренди або 1 раз на рік, на підставі вагомих причин та обставин, про що складається протокол, який є невід`ємною частиною даного договору.

У п. 5.1.1 договору встановлено обов`язок орендодавця передати орендарю об`єкт оренди згідно з цим договором в строки, передбачені п. 2.2 договору оренди.

У п. 7.1 договору передбачено, зокрема, такі обов`язки орендаря:

- своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування об`єктом оренди (п. 7.1.2 договору);

- своєчасно та в повному обсязі сплачувати за комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення), експлуатаційні витрати (прибирання прилеглої території, встановлення та обслуговування охоронної сигналізації, протипожежної системи, кондиціонерів тощо) та витрати за користування інтернету (п. 7.1.3 договору);

- у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві об`єкт оренди, згідно акту приймання-передачі, в належному стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

У п. 9.1. - 9.3. договору сторони погодили умови повернення об`єкта оренди.

Повернення орендодавцю об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін в момент припинення дії договору (п. 9.1 договору).

Об`єкт оренди вважається фактично переданим орендарем з моменту підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди (п. 9.2 договору);

Об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцю у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу за період експлуатації та можливих перепланувань (п. 9.3 договору).

За змістом п. 13.1 договору оренди, такий укладено строком на 35 (тридцять п`ять) місяців. Строк договору обчислюється з дати підписання сторонами акту приймання-передачі орендарем об`єкта оренди.

02 травня 2024 року сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування згідно договору оренди від 02 травня 2024 року нежитлове приміщення першого поверху, яке розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Бандери, буд. 10, загальною площею 92 кв.м.

В акті зазначені показники лічильників: вода - 00416; газ - 04725; світло 81356.

31 грудня 2024 року сторони склали акт приймання-передачі об`єкта оренди, за якими орендодавець приймає, а орендар передає нежитлове приміщення першого поверху, яке розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Бандери, буд. 10, загальною площею 92,1 кв.м..

У п. 2 акту зазначені показники лічильників: світло: 50121; газ: 4894; вода: 443.

31.12.2024 сторони також підписали акт звірки взаємних розрахунків, за яким станом на 31.12.2024 відображено сальдо по дебету в сумі 22 000 грн в користь Смолянченко Ганни Ярославівни. При цьому, згідно з вказаним актом звірки взаємних розрахунків, за період 01.05.2024 31.12.2024 оборот по дебету (згідно банківських виписок) становив 156 500 грн, а оборот по кредиту (вартість послуг) становив 134 500 грн. Різниця між цими сумами і складає сальдо по дебету (22 000 грн).

Як підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, за період з 29.05.2024 по 13.12.2024 ФОП Смолянченко Г.Я. сплатила на рахунок ФОП Стецюк Т.О. за оренду приміщення загалом 156 500 грн.

Платіжною інструкцією № 174778733 від 14.01.2025 позивачці було повернуто 9190 грн орендної плати.

З поданих доказів та заяв сторін по суті справи слідує, що орендні відносини за договором припинились 31.12.2024, з цього часу об`єкт оренди повернуто відповідачці, договір фактично достроково розірвано за згодою сторін 31.12.2024.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення договору оренди нежитлового приміщення від 02 травня 2024 року між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), виникли цивільні права та обов`язки.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що зазначений вище договір укладений у письмовій формі, підписаний і скріплений печатками сторін, сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - також ГК України) передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

У відповідності до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України врегульовано, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та другою ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Предметом спору у даному випадку є матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо стягнення 8785,26 грн невиплаченого залишку переплати за договором оренди та 1996,74 грн переплати за газопостачання об`єкта оренди.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В силу ч. 2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як установлено п. 3 ч. 3 зазначеної статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 р. у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 р. у справі № 904/4046/20.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, норми статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція Верховного суду викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 р. у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 р. у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 р. у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 р. у справі № 913/703/20.

Оскільки орендні відносини між сторонами припинились, об`єкт оренди повернуто орендодавцеві, відповідачка повернула позивачці 9190 грн надмірно сплаченої орендної плати, тобто в тій частині, яка визнавалася орендодавцем, а позивачка заявила вимоги про повернення наявного, на її думку, неповернутого залишку переплати орендної плати та переплати за газопостачання, то до цих спірних відносин застосовуються цитовані вище положення ст. 1212 ЦК України щодо повернення майна, набутого (збереженого) без достатньої правової підстави.

Хоча позивачка у позовній заяві не покликалася на положення статті 1212 ЦК України, однак в процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (п. 6.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19).

Для правильного вирішення даного спору суд має встановити обставини одержання та збереження відповідачкою надмірно (зайво) сплаченої орендної плати та переплати за послуги газопостачання.

Як вище зазначив суд, за період оренди позивачка сплатила відповідачці 156 500 грн орендної плати, з яких 9190 грн їй повернуто. З урахуванням цього, сума фактично сплаченої позивачкою за оренду нежитлового приміщення орендної плати становить 147 310 грн. Цю обставину не заперечує жодна зі сторін.

Щодо розміру орендної плати, яку позивачка мала оплатити відповідачці за користування об`єктом оренди сторони подають різні розрахунки.

Так, позивачка свої розрахунки базує на акті звірки взаємних розрахунків від 31.12.2024, за яким вона мала сплатити за користування майном 134 500 грн.

Представник відповідачки до відзиву на позовну заяву долучив розрахунок, за яким сума належної до сплати орендної плати за весь період орендних відносин становить 148 161 грн.

Виходячи з умов договору, суд відзначає, що як розрахунок позивачки так і розрахунок представника відповідачки я частково невірними.

Так, у акті звірки взаємних розрахунків, від 31.12.2024 невірно вказано, що орендна плата за листопад та грудень 2024 року становить 18000 грн, що суперечить положенням п. 3.1 договору оренди, відповідно до яких орендна плата у зазначений період мала складати 22000 грн на місяць.

При цьому, суд враховує, що відповідно до статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Матеріали справи не містять будь-яких угод, правочинів щодо зменшення орендної плати до 18000 грн на місяць, чи передбаченого п. 3.12 договору протоколу про зміну розміру орендної плати.

При цьому акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2024 не може свідчити про досягнення сторонами угоди про зміну розміру орендної плати, оскільки такий підписано 31.12.2024, тобто за фактом виконання умов договору, а відповідно до ч. 3 статті 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У відносинах оренди ціною є орендна плата, а відтак правочин про зміну орендної плати має передувати відповідному періоду оренди, в якому змінилась орендна плата, і не може бути складений після виконання договору, так як це суперечить вимогам ч. 3 статті 632 ЦК України.

Щодо розрахунку представника відповідачки, то на думку суду такий розрахунок також не повністю вірний, оскільки безпідставно не враховує положень п. 3.1 та 3.2 договору про те, що в період з 02.05.2024 по 15.05.2024 для орендаря були встановлені фінансові канікули.

Зазначений термін фінансові канікули, на думку суду, має тлумачитись як звільнення орендаря від орендної плати у період з 02.05.2024 по 15.05.2024.

У такому тлумаченні поняття фінансові канікули суд виходить як із буквального змісту відповідних пунктів 3.1 та 3.2 договору, які передбачають початок нарахування орендної плати з першого дня після закінчення фінансових канікул, а так само враховує поданий позивачкою на підтвердження своїх доводів, і в той же час підписаний відповідачкою Стецюк Т.О. (факт підписання відповідачка та її представник не заперечують) акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2024, з якого слідує, що за травень 2024 року позивачці нарахована орендна плата у сумі 6500 грн, що становить половину від орендної плати у 13 000 грн, яка була передбачена за перші три місяці дії договору. Отже орендна плата за травень 2025 року позивачці нарахована лише за половину місяця, що теж підтверджує що з 02 травня 2024 року по 15 травня 2024 року для позивачки діяли фінансові канікули, тобто позивачка була звільнена від орендної плати.

З акту звірки взаємних розрахунків від 31.12.2024, на якому позивачка ґрунтує свої розрахунки, слідує що орендну плату в розмірі 13 000 грн вона розраховує за період по 31.07.2024, а починаючи з 01.08.2024 застосовує орендну плату в розмірі 22 000 грн в місяць (при цьому за листопад та грудень 2024 18 000 грн в місяць, що не передбачено договором, і чому суд надав оцінку вище).

Оскільки суд вирішує позовні вимоги лише в межах заявлених позовних вимог, у суду немає підстав враховувати в інтересах позивачки зменшений розмір орендної плати у 13000 грн поза вказаним позивачкою періодом, оскільки в протилежному випадку суд вийде за межі заявлених позовних вимог.

З наведеного вище, визначаючи наявність чи відсутність надміру сплаченої орендної плати, з урахуванням заявлених вимог та їх фактичного обґрунтування, суд виходить з того, що:

а) у період з 02.05.2024 по 15.05.2024 позивачка була звільнена від сплати орендної плати (фінансові канікули);

б) у період з 16.05.2024-31.07.2024, тобто не виходячи за межі розрахунків позивачки і не застосовуючи зменшений розмір орендної плати у 13 0000 грн за межі періоду, визначеного самою позивачкою при розрахунку позовних вимог, відповідно до п. 3.1 договору, розмір орендної плати становив 13 000 грн на місяць, а отже до сплати підлягало 32 709,68 грн, з яких: за 16-31 травня 2024 року 6 709,68 грн (13 000 грн х 16 / 31), за червень 2024 13 000 грн за липень 2024 13 000 грн;

в) за період 01.08.2024 31.12.2024 110 000 грн (5 х 22 000 грн).

Виходячи з наведеного, не виходячи за межі розрахунку позивачкою зменшеної орендної плати в розмірі 13 000 грн на місяць, до сплати за період дії договору оренди разом підлягало 142 709,68 грн.

Враховуючи, що з урахуванням здійсненого відповідачкою повернення надміру сплаченої орендної плати, позивачка за період оренди сплатила відповідачці 147 310 грн, сума надмірно сплачених за період оренди коштів, не виходячи за межі розрахунків позивачки, становить 4600,32 грн (147 310 грн - 142 709,68 грн).

Зазначені кошти в сумі 4600,32 грн з урахуванням припинення орендних відносин безпідставно збережені відповідачкою, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Сам лише акт звірки розрахунків від 31.12.2024, який на думку позивачки підтверджує існування переплати та розмір такої переплати, не є підставою для стягнення в її користь грошових коштів виходячи виключно із суми, яка зазначена в акті звірки.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.09.2019 у справі № 910/14566/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

У спірному випадку, окремі позиції в акті звірки розрахунків не відповідають умовам договору, зокрема в частині розміру орендної плати за листопад та грудень 2024 року (замість 22000 грн відображено 18 000 грн), а тому при встановленні обставин справи суд керується розміром орендної плати, встановленим в договорі, так як саме договір у даному випадку є підставою для нарахування розміру орендної плати.

Однак, оскільки розрахунок позовних вимог позивачки щодо періодів та щомісячних розмірів нарахування орендної плати, базується на цьому акті, то як вище зазначив суд, він, керуючись принципами змагальності та диспозитивності, не маючи права виходити за межі позовних вимог, при розрахунку суми зайво сплаченої орендної плати та вирішенні позову не може вважати розмір орендної плати у відповідному місяці меншим, ніж вказаний в акті звірки розрахунків, зокрема це стосується нарахування орендної плати в розмірі 13 000 грн за місяць лише з 16.05.2024 по 31.07.2024.

Щодо доводів представника відповідачки про наявність у неї вимог до позивачки щодо усунення шкоди Об`єкта оренди в сумі 5300 грн, за оплату санітарного прибирання в сумі 1000 грн, та витрат на оплату комунальних послуг в сумі 4021,48 грн, то такі не спростовують позовних вимог, оскільки зустрічного позову відповідачка не заявляла, доказів про наявність у позивачки заборгованості із зазначених платежів, не подала.

Доводи позивачки про безпідставність відрахування з переплати орендної плати вартості комунальних та експлуатаційних послуг, прибирання, ремонтних робіт є безпідставними, оскільки як слідує із відзиву на позовну заяву, розрахунки відповідачки не ґрунтуються на таких відрахуваннях, а відповідачка вважає відсутньою у неї переплату орендної плати з інших підстав, яким суд надав оцінку у цьому рішенні.

Щодо позовних вимог про стягнення 1996,74 грн переплати за газопостачання, то суд відмовляє в задоволенні цих вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Позивачкою в обґрунтування вимог про повернення 1996,74 грн переплати за газопостачання не подано жодних доказів, зокрема не надано платіжних документів про оплату позивачкою газопостачання орендованого об`єкта. За відсутності доказів суд не може встановити що позивачка за період оренди дійсно надміру оплатила послуги газопостачання орендованого об`єкта. Тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

За наведеного, позові підлягає до задоволення в частині стягнення 4600,32 грн залишку переплати орендної плати за договором оренди. В решті вимог суд відмовляє.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 322 від 21.03.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено судом частково, в сумі 4600,32 грн, то суд стягує з відповідачки в користь позивачки судовий збір в сумі 1292,05 грн, тобто пропорційно сумі задоволених вимог (4600,32 / 10782 = 0,42666, або 42,67%; 3028 х 42,67% = 1292,05 грн), а решту витрат зі сплати судового збору в сумі 1735,95 грн покладає на позивачку.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки повідомив суд про орієнтовний розрахунок своїх судових витрат у вигляді 12 000 грн на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу врегульовано статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За наведеного, розподіл витрат на професійну правничу допомогу здійснюється судом на підставі поданих доказів. Натомість, відповідачкою (її представником) не додано жодних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також не подано заяви про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Приписами частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розгляд справи № 909/390/25 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, отже її розгляд по суті почався через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 23.05.2025.

При цьому, суд звертає увагу відповідачки, що у відзиві не зазначалось, що користуючись правом, яке надано статтею 129 ГПК України, відповідачка надасть докази про понесені витрати щодо послуг на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Також відповідна заява не подана відповідачкою до початку розгляду справи по суті. Відповідачка (її представник) не зазначали жодних поважних причин, з яких докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката не могли бути подані разом з відзивом.

Правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви (для відповідача - відзиву) або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

З урахуванням того, що відповідачці (її представнику) відомо про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачка (її представник) мали можливість після завершення строків подання сторонами заяв по суті справи та вирішення судом усіх клопотань, до ухвалення судом рішення, подати суду докази витрат на правничу допомогу або заявити суду, що такі докази з поважних причин не можуть бути подані до завершення розгляду справи, і будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Відповідачкою та її представником таких дій не вчинено.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В контексті викладеного, зважаючи на те, що відповідачкою не подано жодних доказів на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, не подано заяви про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, у суду відсутні підстави для стягнення з позивачки таких витрат пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця Смолянченко Ганни Ярославівни до фізичної особи-підприємця Стецюк Тетяни Олексіївни про стягнення 10 782,00 грн задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Стецюк Тетяни Олексіївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Смолянченко Ганни Ярославівни ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 4600 (чотири тисячі шістсот) грн 32 коп. залишку переплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 02.05.2024 та 1292 (одну тисячу двісті дев`яносто дві) грн 05 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 4184,94 грн залишку переплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 02.05.2024 та 1996,74 грн переплати за газопостачання.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 1735,95 грн покласти на позивачку.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк