СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Харків Справа № 922/4694/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

представників сторін:

від позивача за первісним позовом адвокат Мамалуй М.О., на підставі ордера (в залі суду),

інші учасники справи в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича (вх.№828 Х/1)

на рішення Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 (повний текст судового рішення складений та підписаний 25.03.2025, суддя Рильова В.В.)

у справі №922/4694/24

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

до фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича, Харківська обл., Чугуївський р-н, с. Стариця,

про стягнення коштів, розірвання договору, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило:

- стягнути заборгованість за договором оренди №7497 від 31.01.2020 в сумі 36 805, 46грн (27 215, 89грн - заборгованість, 9 589, 57грн - пеня) з фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича та розірвати Договір оренди нерухомого майна №7497 від 31.01.2020, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Трет`яковим Олексієм Олексійовичем;

- зобов`язати фізичну особу підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 67, 70-:-72, загальною площею 83, 6кв.м в житловому будинку літ А-10 за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 131-А, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили та покласти судові витрати на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем належним чином не виконано обов`язки зі сплати орендних платежів у строки, порядок та розмірі, встановленими Договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед бюджетом Харківської міської територіальної громади в сумі 27 215, 89грн. Зазначене є підставою для нарахування пені, а також розірвання Договору і зобов`язання відповідача звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради орендовані приміщення.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі №922/4694/24 позовні вимоги задоволено повністю.

Розірвано Договір оренди №7497 від 31.01.2020, який укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою підприємцем Трет`яковим Олексієм Олексійовичем.

Зобов`язано фізичну особу підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 67, 70-:-72, загальною площею 83, 6кв.м в житловому будинку літ А-10 за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 131-А, протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з фізичної особи підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 36 805, 46грн за Договором оренди №7497 від 31.01.2020, з яких: 27 215, 89грн орендна плата за період 21.06.2021 12.12.2024, 9 589, 57грн пеня за період 21.06.2021 12.12.2024, а також судові витрати у сумі 18 267, 20грн, з яких: 7 267, 20грн судовий збір; 11 000, 00грн витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що станом на момент розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість з орендної плати у розмірі 27 215, 89грн та не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу, відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 27 215, 89грн є правомірними, обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені судом першої інстанції встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, відтак, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 9 589, 57грн підлягають задоволенню.

Враховуючи положення пункту 10.3, пп. 4, 5 пункту 7.2. Договору, через несплату відповідачем орендної плати (понад 3-х місяців), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання Договору та повернення відповідачем орендованого майна Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Фізична особа-підприємець Трет`яков Олексій Олексійович, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області 17.03.2025 у справі №922/4694/24 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині нарахування пені та витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Апелянт посилається як на обставини непереборної сили, що унеможливили своєчасну сплату орендної плати, поширення на території України коронавірусу та повномасштабне вторгнення рф на територію України.

Крім того, апелянт зазначає, що з огляду на рішення 21 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 01.12.2023 №496/23, він звільнений від нарахування орендної плати з 24.02.2022 по 30.09.2022.

Також апелянт зазначає, що він не був попереджений позивачем, що нарахування орендної плати та пені будуть продовжені під час дії в Україні орендної плати.

Апелянт посилається на можливість зменшення пені відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України.

Крім іншого, апелянт, враховуючи предмет спору, незначну, на його думку, складність справи та незначний обсяг матеріалів, що потребували вивчення адвокатом, кількість підготовлених ним процесуальних документів, конкретні обставини справи та результат вирішення спору, заперечує щодо суми правничої допомоги, наданої позивачу, яку вважає завищеною та неспівмірною з його фінансовим становищем.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2025 для розгляду справи №922/4694/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича на рішення Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі №922/4694/24. Призначено справу до розгляду на "03" червня 2025 р. об 11:30 годині.

27.05.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що відповідач не надав доказів відсутності можливості користування об`єктом оренди, що свідчить лише про припущення такої неможливості як підстави для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 03.06.2025 представник апелянта оголосила доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, його представник не з`явився, хоча був належним чином завчасно повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що представник апелянта висловила доводи і вимоги апеляційної скарги, а неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2025, матеріалів справи достатньо для розгляду скарги, судова колегія вважає можливим здійснити розгляд скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно матеріалів справи, 31 січня 2020 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Трет`яковим Олексієм Олексійовичем (далі - Орендар) був укладений Договір оренди №7497 (далі - Договір) про строкове платне користування нежитловими приміщеннями 1-го поверху №67, 70-:-72 загальною площею 83, 6кв.м в житловому будинку літ."А-10" (технічний паспорт від 30.11.2012, інвентаризаційна справа №86031, яке розташовано за адресою: м. Харків, просп. Московський (на даний час - Героїв Харкова), 131-А, та знаходиться на балансі КП "Жилкомсервіс".

Право на оренду цього майна отримано Орендарем на підставі наказу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради „Про затвердження результатів вивчення попиту потенційних орендарів на об`єкти оренди" від 31.01.2020 за №48.

Майно, яке є предметом цього договору, належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 1435913, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Майно передається в оренду з метою використання: розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

На виконання вищевказаного пункту Договору, об`єкт оренди був переданий орендодавцем орендареві згідно акта приймання-передачі від 31.01.2020 року.

Акт прийому - передачі скріплено печатками та підписами сторін.

Відповідно до пункту 2.3. Договору, у разі припинення цього Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержане, з урахуванням нормального зносу, згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про непролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.

Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Розділом 3 Договору визначено порядок нарахування та сплати орендної плати.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу затвердженої рішенням 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 №755/17.

Базова орендна плата становить за грудень 2019 року - 920, 56грн.

Ставка орендної плати становить 5% .

Відповідно до пункту 3.3. Договору, нарахування орендної плати починається з дати підписання акту приймання-передачі та згідно пункту 3.4. цього Договору, нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акту приймання-передачі майна або з моменту розірвання договору відповідно до пункту 10.6.

Орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця відповідно до пункту 3.5. Договору.

Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць та сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності згідно пункту 3.6. Договору.

Відповідно до п пункту 3.7. Договору, орендна плата перераховується в розмірі 30% на поточний рахунок Балансоутримувача та в розмірі 70% до бюджету в Казначейство України, отримувач УК у м. Харкові.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом стверджує про те, що відповідачем належним чином не виконано обов`язки зі сплати орендних платежів у строки, порядок та розмірі встановленими Договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед бюджетом Харківської міської територіальної громади з оплати орендної плати за Договором в сумі 27 215, 89грн.

Відповідно до пункту 3.10 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Відповідно до пункту 7.3 Договору, у разі прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково, нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому пунктом 3.10 Договору порядку незалежно від строку та моменту коли зобов`язання повинно було бути виконано.

Позивач вказує, що відповідач, як орендар, всупереч умов договору вносив орендну плату несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 27 215, 89грн.

Відповідач неодноразово порушував строки сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивачем, відповідно до умов Договору, нараховано пеню в розмірі 9 589, 57грн.

Листом від 12.09.2023 вих.№5056 позивач проінформував відповідача про необхідність погашення заборгованості з орендної плати та пені, із додаванням відповідних розрахунків.

Проте, заборгованість з орендної плати відповідачем не сплачено.

Згідно з пунктом 10.3. Договору, він може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами цього Договору. Відповідно до пп. 4, 5 пункту 7.2. Договору орендодавець має право вимагати розірвання цього Договору та відшкодування збитків: у разі внесення орендарем 3-х орендних платежів не в повному обсязі або якщо орендар не виконує пп. 3.5. Договору, тобто сплати орендної плати не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 10.6 Договору, дія Договору оренди припиняється достроково за згодою сторін або за рішенням суду.

У зв`язку з несплатою орендної плати (в результаті чого утворилась заборгованість, більш ніж за три місяці, яка на час подання позову була несплачена), позивач зазначає, що в нього виникли підстави для розірвання договору.

Згідно з пунктом 2.3 Договору, у разі припинення цього Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержане, з урахуванням нормального зносу, згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про непролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.13 Договору, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати Орендодавцю збитки в разі погіршення стану орендованого Майна чи його втрати (повної або часткової) з вини Орендаря.

На думку позивача, такі обставини свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В апеляційній скарзі апелянт не заперечує розмір заборгованості по сплаті орендних платежів.

Однак, як зазначає апелянт, він не міг користуватись у своїй господарській діяльності орендованим майном під час дії карантину та повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Судова колегія зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Зазначеною постановою в редакції постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020, зокрема, була передбачена заборона до 24 квітня 2020 року роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім, зокрема торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, засобами зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

У редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 та 04.05.2020 №343 заборонена робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім, зокрема торговельного (виключно в магазинах, зокрема магазинах, що розташовані у торговельно-розважальних центрах) і побутового обслуговування населення за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування в приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних та протиепідемічних заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 продовжено на всій території карантин. Будь-які заборони, що були передбачені постановою №211, у постанові №392 не встановлено.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020, №1236 від 09.12.2020 заборона приймання відвідувачів закладами торговельного і побутового обслуговування населення стосувалось регіонів, на яких встановлено "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Проте, з урахуванням винятків, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що він не міг здійснювати господарську діяльність.

При цьому, судова колегія зазначає, що запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину (у тому числі заборона роботи, яка передбачає приймання відвідувачів) саме по собі не свідчить про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Відповідач не посилається на обставини повного припинення ним господарської діяльності у період карантину та повномасштабного вторгнення рф на територію України, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна.

Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості використання орендованого майна. Будь-які докази в підтвердження знищення або пошкодження, аварійного чи незадовільного технічного стану орендованого майна, передачі майна третій особі, що унеможливлюють використання майна матеріали справи не містять.

Відповідач також не вчинив дій, спрямованих на повернення орендованого майна внаслідок припинення господарської діяльності.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів звернення відповідачем до позивача з повідомленням про виникнення у нього форс-мажорних обставин, відтак, посилання на це апелянтом є безпідставним.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що з 24.02.2022 по 30.09.2022 він був звільнений від сплати орендних платежів, у зв`язку із введенням воєнного стану, оскільки з 24.02.2022 по 30.09.2022 позивач не нараховував відповідачу орендну плату у відповідності з рішенням Харківської міської ради №496/23 від 01.12.2023.

Доводи апелянта, що він не був попереджений позивачем, що нарахування орендної плати та пені будуть продовжені під час дії в Україні орендної плати, не мають під собою правового підґрунтя, оскільки умовами Договору чітко визначено, що нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акту приймання-передачі майна або з моменту розірвання договору відповідно до пункту 10.6. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності згідно пункту 3.6. Договору.

Відтак, доводи апелянта про інше є довільним трактуванням умов Договору на свою користь; апелянт не посилається на норми законодавства, які звільняють його від здійснення орендних платежів у спірних правовідносинах.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, статтями 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно з пунктом 3.10. Договору, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (включаючи день проплати).

Пунктом 7.3. Договору сторони визначили, що у разі прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково, нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому пунктом 3.10 порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умову, передбачену у пункті 7.3. Договору, можливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені місцевим господарським судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства

Апелянт не висловив заперечень щодо арифметичної вірності здійсненого позивачем нарахування пені.

Щодо доводів відповідача про зменшення штрафних санкцій судова колегія зазначає таке.

В силу приписів статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, зменшення штрафних санкцій є правом суду, а не обов`язком.

Однак, відповідачем у спірних правовідносинах не доведено жодними доказами підстав для зменшення штрафних санкцій.

Розмір пені, що підлягає до стягнення, не є надмірно великим порівняно із розміром основної заборгованості, тим паче, що відповідач протягом тривалого часу не здійснював погашення заборгованості за Договором.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості та пені.

Враховуючи положення пункту 10.3, пп. 4, 5 пункту 7.2. Договору, а також висновки суду щодо несплати відвідачем орендної плати (понад 3-х місяців), наявні підстави для розірвання Договору.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, згідно пунктом 2.3 Договору, у разі припинення цього Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві Майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержане, з урахуванням нормального зносу, згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про не пролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.

Через задоволення вимоги про розірвання договору, підлягає і задоволенню вимога про зобов`язання відповідача звільнити та повернути позивачу майно, як похідна.

Апелянт проти цього не заперечує.

Щодо доводів апелянта, що сума правничої допомоги, наданої позивачу є завищеною та неспівмірною з його фінансовим становищем, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду першої інстанції договір про на надання послуг з адвокатської діяльності №45 від 03.12.2024, укладений між позивачем та Адвокатським бюро "Антона Новакова".

Відповідно до умов Договору, Виконавець зобов`язується протягом терміну дії цього Договору надати Замовнику послуги, зазначені в п.п. 1.2., 1.3. Договору, а Замовник - прийняти і оплатити ці послуги.

Пунктом 1.3.1 Договору встановлено, що послуги, які надаються за цим Договором, включають: забезпечення здійснення представництва у судах під час здійснення господарського судочинства, а також, згідно з п. 1.3.2, надання інших видів правничої (правової) допомоги, зокрема, підготовка, складення та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру з питань, що є предметом правового супроводу.

11.12.2024 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (замовником) та Адвокатським Бюро "Антона Новакова" (виконавцем) складено Акт№2, відповідно до якого виконавець здав, а замовник прийняв послуги з адвокатської діяльності у відповідності до Договору про надання послуг з адвокатської діяльності №45 від 03.12.2024.

Відповідно до Акту №2, вид наданої правничої допомоги - підготовка для подання до суду позовної заяви та відповідних матеріалів (додатків) відносно ФОП Трет`якова О.О. згідно заявки замовника №9059 від 12.12.2024, витрати робочого часу на надання правничої допомоги - 5,5 годин, розмір гонорару Виконавця без ПДВ - 11 000,00 грн.

Акт №2 підписано обома сторонами та скріплено печатками.

Дослідивши вказані докази витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що надані позивачем докази є такими, що підтверджують його витрати у розмірі 11 000, 00грн на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Проте, апелянтом не надано суду доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Досліджуючи питання співмірності витрат із складністю справи, витраченого адвокатом часу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до положень статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, ціна наданих адвокатом послуг узгоджена ним з позивачем в договорі, враховуючи виконання адвокатом умов договору про надання правової (правничої) допомоги, надані позивачем документи у їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000, 00грн, оскільки вказаний розмір понесених позивачем витрат об`єктивно не є завищеним та документально обґрунтований.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі №922/4694/24 залишити без змін.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі №922/4694/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2025.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко