ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13396/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Гоч В. М. (адвокат)

відповідача - Носик Б. М. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр"

про стягнення 1 404 417,08 грн та зобов`язання вчинити дії.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта", позивач) у серпні 2023 року звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" (далі - ТОВ "Алтаюр", відповідач) про:

- стягнення 1 404 417,08 грн, з яких: 966 756,82 грн - вартість поставлених товарів неналежної якості, 176 635,92 грн - пеня, 193 351,36 грн - штраф за поставку неякісного товару та 67 672,98 грн - штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів;

- зобов`язання відповідача отримати та забрати (вивезти) за свій рахунок товар, поставлений позивачу (персональні комп`ютери в кількості 47 одиниць, недоліки якого встановлені в акті про виявлені недоліки товару від 02 серпня 2022 року), за адресою: м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 16/4, в повному обсязі в п`ятиденний строк з дати набрання рішенням суду законної сили.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки № 040621-01/198ПсЕ від 04.06.2021 поставив позивачу товар (персональні комп`ютери), частина якого на загальну суму 966 756,82 грн була неналежної якості, містила приховані недоліки, відповідач у встановлені договором строки виявлені дефекти товару не усунув, не здійснив заміну дефектного товару новим, з огляду на що відповідно до пункту 4 частини першої статті 708 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити позивачу вартість товару неналежної якості та забрати у позивача неякісний товар, а також відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України та пункту 5.2 договору має сплатити штраф за порушення умов договору щодо якості товару, пеню та штраф за порушення строків виконання зобов`язання із заміни дефектного товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2024, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/13396/23, позовні вимоги АТ "Укрпошта" задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Алтаюр" на користь АТ "Укрпошта" вартість поставлених товарів неналежної якості в сумі 966 756 грн 82 коп., пеню в сумі 175 949 грн 74 коп., штраф за поставку неякісного товару в сумі 193 351 грн 36 коп., штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів в сумі 67 672 грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 23 739 грн 96 коп. Зобов`язано з ТОВ "Алтаюр" отримати та забрати (вивезти) за свій рахунок товар поставлений АТ "Укрпошта" (персональні комп`ютери в кількості 47 одиниць, недоліки якого встановлені в акті про виявлені недоліки товару від 02.08.2022), за адресою: м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 16/4, в повному обсязі в п`ятиденний строк з дати набрання рішенням суду законної сили.

2.3. Постановою Верховного Суду від 12.09.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/13396/23 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 (суддя Привалов А. І.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (колегія суддів: Андрієнко В.В., Шапран В.В., Сітайло Л.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Алтаюр" на користь АТ "Укрпошта" вартість поставлених товарів неналежної якості в сумі 966 756,82 грн., пеню у розмірі 175 949,74 грн., штраф за поставку неякісного товару в розмірі 193 351,36 грн, штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів у розмірі 67 672, 98 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 23 739,96 грн. Зобов`язано ТОВ "Алтаюр" отримати та забрати (вивезти) за свій рахунок товар поставлений АТ "Укрпошта" (персональні комп`ютери в кількості 47 одиниць, недоліки якого встановлені в акті про виявлені недоліки товару від 02.08.2022), за адресою: м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 16/4, в повному обсязі в п`ятиденний строк з дати набрання рішенням суду законної сили. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Алтаюр", з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на неврахування постанови Верховного Суду від 14.11.2017 у справі №904/3684/17, від 28.03.2023 у справі № 904/8414/21, від 11.07.2024 у справі № 910/10585/23, від 30.01.2019 у справі № 164/882/15-ц, від 17.12.2020 у справі № 904/1598/18, від 28.03.2023 у справі № 904/8414/21, від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18, від 10.01.2024 у справі № 911/1249/22.

4.3. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування частини першої та другої статті 687 ЦК України щодо необхідності дотримання порядку, передбаченого договором, для належного встановлення недоліків товару, та пункту 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України щодо продовження, а не зупинення строків, встановлених цим кодексом на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

4.4. Аргументами скаржника , зокрема, є те, що:

- суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини порушення позивачем встановленого договором порядку підтвердження наявності недоліків у поставленому товарі та те, що надані позивачем суду акти не є тими актами, що повинні складатись згідно з пунктом 4.22 договору, ці акти припускають наявність несправностей, а не встановлюють їх, а також обставини того, що відповідач не згоден з виявленими порушеннями, а позивач в порушення пунктів 2.7 та 4.22 договору не залучив представника незалежної організації для підтвердження дефектів товару;

- факт наявності дефектів Товару не підтверджений у визначений договором спосіб, відповідачу не були надані документи, передбачені умовами договору як такі, що підтверджують належним чином виявлення недоліків Товару, а отже, за відсутності таких належних документів, у відповідача не виникало обов`язку здійснити заміну Товару чи повернення грошових коштів;

- в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанові Північного

апеляційного господарського суду від 12.03.2025 відсутні аналіз вказаних позивачем недоліків та не досліджено питання чи є ці недоліки прихованими, або могли бути виявлені під час прийняття товару, як вказував відповідач;

- під час розгляду справи судом першої інстанції не було досліджено питання як наявності недоліків, так і їх істотності;

- не задоволення клопотання Відповідача про проведення експертизи призвело до неповного з`ясування обставин справи, а також є ігноруванням вказівок Верховного Суду про необхідність перевірки доводів відповідача, наведені в заперечення позовних вимог, наявність підстав для звільнення його від відповідальності за поставку неякісного товару в розумінні частини другої статті 679 Цивільного кодексу України;

- судами першої та апеляційної інстанцій під час повторного розгляду справи було проігноровано вказівки, викладені у постанові Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

4.5. ТОВ "Алтаюр" також зазначає про те, що очікуваний розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї скарги, складає 38 534,34 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на правову допомогу при розгляді цієї касаційної скарги, а також гонорар успіху у розмірі 4% від суми позовних вимог до клієнта, в задоволенні яких буде відмовлено за результатами розгляду справи. Скаржник зазначає про те, що докази витрат на правову допомогу будуть надані в порядку і строки, встановлені частині восьмій статті 129 ГПК України.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Укрпошта" просило Суд залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін; касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - закрити, а касаційну скаргу з інших підстав відкриття - залишити без задоволення, посилаючись, зокрема, на дотримання судами норм матеріального та процесуального права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. АТ "Укрпошта" проводився відбір за Рамковою угодою від 25.01.2021 № 250121-05/198/ш, укладеної в порядку Закону України "Про публічні закупівлі", постачальника товару за ДК 021:2015 - 30210000-4 Машини для обробки даних (апаратна частина) (персональний комп`ютер).

6.2. Невід`ємними додатками Рамкової угоди від 25.01.2021 № 250121-05/198/ш є Додаток № 1 - Відомості щодо предмету закупівель (Технічна специфікація) та Додаток № 2 - Форма договору про закупівлю.

6.3. Переможцем закупівлі стало ТОВ "Алтаюр", з яким АТ "Укрпошта" уклало договір на поставку товару.

6.5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що до моменту укладання договору поставки від 04.06.2021 № 040621-01/198ПсЕ відповідач був ознайомлений з вимогами позивача щодо технічних характеристик товару, який є предметом закупівлі, та умов поставки товару.

6.5. Між ТОВ "Алтаюр", як постачальником, та АТ "Укрпошта", як покупцем 04.06.2021 укладений договір поставки № 040621-01/198ПсЕ (далі- договір, договір поставки), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцю у власність товар, найменування, якість та технічні характеристики, кількість та ціна якого визначаються у специфікації, яка є додатком № 1 до договору (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах договору.

6.6. Сторони також підписали Додаток № 1 - Специфікація, у якій визначили, що кількість товару - 2100 одиниць; ціна договору становить 28 717 920,00 з ПДВ. Мета використання товару: для забезпечення робочих місць комп`ютерною технікою. Гарантійний строк товару не менше 36 місяців з поставки товару покупцю, крім джерела безперебійного живлення, гарантійний строк на який не менше 24 місяців; маніпулятора типу "миша", клавіатури та USB-кабелів, гарантійний строк не менше 12 місяців.

6.7. Також у Специфікації наведені вимоги до якості та технічних характеристик товару (т. І, арк. 116-118).

6.8. Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник повинен поставити покупцю товар, якість якого та якість матеріалів (сировини) виготовлення цього товару повинні відповідати вимогам, які зазначені у додатку № 1 до договору. Постачальник гарантує, що товар не має недоліків та дефектів, що пов`язані із якістю матеріалів, з яких він (товар) виготовляється та/або із технологією його (товару) виробництва, відповідає всім необхідним вимогам охорони праці, екології, пожежної безпеки та санітарно-гігієнічним вимогам.

6.9. Відповідно до пункту 2.3 договору, постачальник зобов`язується поставити товар, гарантійний строк придатності якого становить не менше строку, що зазначений у Специфікації, але в будь-якому випадку не менше строку встановленого виробником товару. Постачальник гарантує якість товару у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі і складові частини товару вважається рівним гарантійному строку на товар в цілому.

6.10. У пункті 2.6 договору сторони передбачили, що якщо протягом гарантійного строку будуть виявлені недоліки: невідповідність товару повністю або частково умовам договору, постачальник зобов`язується за свій рахунок усунути всі виявлені дефекти шляхом заміни дефектного товару новим товаром відповідно до умов цього договору протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту направлення покупцем письмового повідомлення постачальнику.

6.11. Покупець інформує постачальника про дефекти або невідповідність поставленого товару умовам договору письмово, включаючи опис дефекту невідповідності одним із способів, визначених умовами договору. Всі витрати, пов`язані з транспортуванням товару, згідно гарантійного строку, визначеного в цьому пункті, покладаються на постачальника.

6.12. У пункті 4.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року на умовах поставки "Зі сплатою мита" (скорочено - DDP). Місце поставки - м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 2 або на іншу адресу покупця в межах м. Києва, за згодою постачальника за умови отримання від покупця відповідного письмового повідомлення.

6.13. Згідно з пунктом 4.17 договору, приймання товару по якості здійснюється на предмет відповідності поставленого товару вимогам цього договору, наявності механічних пошкоджень тощо.

6.14. Перевірка якості товару здійснюється шляхом проведення вибіркової перевірки поставленої партії товар, якщо партія поставленого товару включає понад 50 одиниць товару, в іншому випадку здійснюється суцільна перевірка товару (п. 4.18 договору).

6.15. Відповідно до пункту 4.25 договору у випадку виявлення прихованих дефектів товару Покупець має право пред`явити Постачальнику претензію та за власним вибором вимагати заміну дефектного товару або усунення виявлених дефектів або відмовитись від товару та повернути кошти, сплачені за такий товар. Постачальник на підставі претензії Покупця в строк, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з дати отримання такої претензії, якщо інше не встановлено в самій претензії, здійснює власними силами та за свій рахунок заміну дефектного товару на якісний, або усуває виявлені дефекти або повертає Покупцю сплачені за товар кошти, за вибором Покупця.

6.16. Згідно з пунктом 5.2 договору за порушення строків поставки товару або умов якості товару Постачальник несе відповідальність та сплачує позивачу штрафні санкції в розмірі відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

6.17. На виконання умов договору поставки Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар у кількості 2100 одиниць, відповідно до видаткових накладних, які наявні в матеріалах справи.

6.18. Після отримання товару Покупець виявив приховані недоліки у поставлених 26-ти одиницях товару на загальну суму 343 086,89 грн, про що були складені акти прийому-передачі (повернення) товару від 10 лютого 2022 року № 10 та від 18 лютого 2022 року № 11, підписані сторонами.

6.19. Суди попередніх інстанцій встановили, що комп`ютери за вказаними актами отримані відповідачем та до теперішнього часу перебувають у нього. Дана обставина визнається учасниками справи.

6.20. З урахуванням положень пункту 2.6. договору постачальник мав усунути недоліки товару або замінити його на новий товар за актом № 10 - не пізніше 02 березня 2022 року та за актом № 11 - не пізніше 10 березня 2022 року.

6.21. Позивач звернувся до відповідача з листом від 27.07.2022 за № 412-8 про забезпечення явки представника постачальника для здійснення огляду товару, на який отримав відповідь ТОВ "Алтаюр" від 03 серпня 2022 року № 85-2022 про неможливість такої явки, у зв`язку з воєнним станом, введеним в Україні, а також зазначив про розірвання договору на підставі п. 5.8 договору.

6.22. Оскільки відповідач відмовився забезпечити явку своїх представників для огляду 47 одиниць товару на предмет їх технічної несправності та невідповідності умовам договору, позивач самостійно склав Акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022.

6.23. Засобами електронної пошти позивач 18.08.2022 надіслав на адресу відповідача повідомлення про усунення прихованих дефектів товару за договором поставки № 040621-01/198ПсЕ від 04.06.2021, до якого додав Акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022.

6.24. З урахуванням положень пункту 2.6 договору відповідач мав усунути недоліки товару або замінити його на новий товар за вказаним повідомлення не пізніше 08 вересня 2022.

6.25. Однак, відповідач не здійснив у зазначений строк усунення недоліків/заміни поставленого позивачу товару, з огляду на що позивач у серпні 2023 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" про:

- стягнення 1 404 417,08 грн, з яких: 966 756,82 грн - вартість поставлених товарів неналежної якості, 176 635,92 грн - пеня, 193 351,36 грн - штраф за поставку неякісного товару та 67 672,98 грн - штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів;

- зобов`язання відповідача отримати та забрати (вивезти) за свій рахунок товар, поставлений позивачу (персональні комп`ютери в кількості 47 одиниць, недоліки якого встановлені в акті про виявлені недоліки товару від 02 серпня 2022 року), за адресою: м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 16/4, в повному обсязі в п`ятиденний строк з дати набрання рішенням суду законної сили.

6.26. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивачем належними засобами доказування не доведено поставку відповідачем неякісного товару, оскільки акти про недоліки товару складені в односторонньому порядку. Також, відповідач зазначає про пропуск строку позовної давності на звернення до суду.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.3. У зв`язку з обранням судді Ємця А. А. до Великої Палати Верховного Суду відповідно до рішення зборів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2025 № 10 склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Як встановили суди попередніх інстанцій спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі укладеного між ними договору поставки від 04.06.2021 № 040621-01/198ПсЕ.

8.2. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.3. Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

8.4. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

8.5. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 Цивільного кодексу України).

8.6. Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

8.7. Аналіз статей 669, 671, 673, 682 Цивільного кодексу України свідчить про те, що предмет договору купівлі-продажу (поставки), зокрема майно (товар), характеризується певними критеріями (ознаками), встановленим у договорі: кількістю, асортиментом, якістю, комплектністю.

8.8. Отже, товар має відповідати вимогам щодо асортименту, комплектності, кількості та якості, тари та (або) упаковки товару у відповідності до умов договору, і тільки в цьому випадку вважається, що продавець належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі товару у власність.

8.9. При цьому, поняття асортимент, комплектність, кількість, якість не є тотожними поняттями. Вони різняться за юридичним змістом, правовою природою, а також і за обсягом прав покупця. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2023 у справі № 916/604/21.

8.10. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема з такого:

- умовами пункту 4.18 договору визначено, що перевірка якості товару здійснюється шляхом проведення вибіркової перевірки поставленої партії товару, якщо партія поставленого товару включає понад 50 одиниць товару, в іншому випадку здійснюється суцільна перевірка товару;

- товар поставлявся партіями. Із 15 партій товару тільки в одній містилося 50 одиниць товару, тобто перевірка товару на якість під час його отримання мала вибірковий характер, виходячи з умов договору;

- виявлення у подальшому з 2100 одиниць поставленого товару прихованих недоліків у 73 одиницях товару відповідає умовам договору та не свідчить про порушення умов договору з боку покупця щодо приймання товару за якістю під час його поставки;

- положеннями пункту 2.6 договору передбачено, що якщо протягом гарантійного строку будуть виявлені недоліки: невідповідність товару повністю або частково умовам договору, відповідач зобов`язується за свій рахунок усунути всі виявлені дефекти шляхом заміни дефектного товару новим товаром відповідно до умов цього договору протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту направлення позивачем письмового повідомлення відповідачу.

- судом установлено, що після отримання товару (під час гарантійного строку) позивачем виявлені приховані недоліки такого товару на загальну суму 343 086,89 грн, про що складено акти прийому-передачі (повернення) товару від 10.02.2022 №10 та від 18.02.2022 № 11, які підписані сторонами без зауважень. Зокрема, відповідно до зазначених актів покупець передає, а постачальник приймає для усунення недоліків або заміни на новий якісний аналогічний товар системні блоки з наступними виявленими недоліками: не вмикається, не працює, не запускається, проблема з SSD, синій екран, проблеми з блоком живлення, постійно перезавантажується і т. п.

- враховуючи положення пункту 2.6 договору, відповідач мав усунути недоліки або замінити товар на новий за актом № 10 - не пізніше 02.03.2022, за актом № 11 - не пізніше 10.03.2022. Проте, у зазначені строки відповідачем не здійснено усунення недоліків товару та не здійснено заміну такого товару на новий;

- судом встановлено, що позивачем також були виявлені приховані недоліки 47 позицій товару, про що складено акт від 27.07.2022 № б/н, і позивач звернувся до відповідача з листом від 27.07.2022 № 412-8 про забезпечення явки представника відповідача з метою здійснення огляду товару, у відповідь на який отримана відповідь від 03.08.2022 № 85-2022 про неможливість такої явки, у зв`язку з воєнним станом;

- в подальшому, позивачем складено акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022 № б/н, вартість якого становить 623 669,93 грн з ПДВ. Зокрема, відповідно до зазначеного акта персональні комп`ютери не працюють або працюють некоректно (вмикаються, але операційна система не завантажується; під час роботи самовільно вимикаються, перезавантажуються; і т. п.);

- у цій справі недоліки товару були виявлені у межах гарантійного строку на товар, відповідачем усунуті не були, а відтак позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом відшкодування вартості поставлених товарів неналежної якості та вивезення товару неналежної якості за свій рахунок.

8.11. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.12. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.13. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.14. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.15. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.16. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.17. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.18. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.19. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.20. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.21. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.22. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.23. Скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій постанов Верховного Суду, які зазначені в розділі 4 цієї постанови.

8.24. Втім, зазначені скаржником справи є нерелевантними до правовідносин у справі, яка розглядається, враховуючи таке.

8.25. У справі № 904/8414/21 (на неврахування якої посилається скаржник), яка переглядалася Верховним Судом, зокрема, предметом первісного позову були вимоги про стягнення 2 027 000, 00 грн вартості поставленого товару та штрафу в розмірі 405 400,00 грн. Позов мотивовано реалізацією позивачем, як покупцем, права на відмову від договору відповідно до пункту 1 частини 2 статті 678 Цивільного кодексу України, що є підставою для повернення відповідачем сплаченої за товар грошової суми та штрафу, оскільки було допущено істотне порушення вимог щодо якості товару (невідповідність технічних параметрів (якості) поставленого товару, визначених в умовах договору та опитувальному листі, що встановлено під час виконання пусконалагоджувальних робіт на виробничому об`єкті).

8.26. Натомість, у цій справі № 910/13396/23 позивач не обґрунтовував підстави позову тим, що товар не відповідає технічним параметрам, визначеними умовами договору, або меті його використання. Тобто, у справі № 910/13396/23 не є предметом дослідження питання щодо відповідності товару технічним параметрам, визначеними умовами договору, або меті його використання. Водночас позивач, обґрунтовуючи підстави позову, зазначав, що ним були виявлені приховані недоліки комп`ютерної техніки (вмикається, але операційна система не завантажується; під час роботи самовільно вимикається, перезавантажується; проблема з SSD; синій екран; проблеми з блоком живлення; постійно перезавантажується; не вмикається), і відповідач не усунув виявлені приховані недоліки.

8.27. Тобто, справа № 904/8414/21 та справа № 910/13396/23 не є подібними за змістовим критерієм.

8.28. У справі № 910/10585/23 (на неврахування якої також посилається скаржник) відмовлено у позові про стягнення сплаченої за товар грошової суми, оскільки покупець, всупереч договору та умовам гарантії не забезпечив доступність генератора для діагностики та ремонту, тим самим створив перешкоди для підтвердження експлуатації ним генератора відповідно до умов та рекомендацій, викладених в паспорті виробника, встановлення причин виходу його з ладу та існування у цьому випадку у постачальника обов`язку з безоплатного проведення відновлювальних робіт (гарантійний ремонт).

8.29. У справі № 164/882/15-ц розглядався спір про захист прав споживачів.

8.30. У справі № 904/1598/18 розглядався спір про розірвання договорів та стягнення коштів.

8.31. У справі № 904/5002/18 предметом позову були вимоги про заміну продукції неналежної якості та стягнення штрафу за поставку продукції неналежної якості; фактичні обставини справи були інші, ніж у справі, яка розглядається.

8.32. У справі № 911/1249/22 в обґрунтування позову позивач посилався на те, що оскільки товариство продало позивачу неякісний товар, то відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України укладений між позивачем та товариством договір є розірваним, а продавець та виробник товару повинні повернути у десятиденний строк сплачені позивачем за неякісний товар кошти та штраф у розмірі 20%.

8.33. Щодо посилання скаржника на постанову у справі №904/3684/17, то Верховний Суд звертає увагу, що постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні статті 236 ГПК України, тому посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 14.11.2017 у справі № 904/3684/17, є безпідставними.

8.34. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.35. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.36. Висновки у зазначеній скаржником справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

8.37. Проаналізувавши зміст постанов, на які посилається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та міркування, викладені у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, адже відрізняється за підставою позову, за доводами і доказами, наданими сторонами, предметом їх доказування, способом захисту, і тому застосування норм права наведених скаржником за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а тому вони не є релевантними до обставин цієї справи.

8.38. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.39. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.40. Отже, Верховний Суд, враховуючи клопотання позивача, яке наявне у відзиві на касаційну скаргу, а також мотиви наведені вище, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.41. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.42. Положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.43. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

8.44. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої та другої статті 687 ЦК України щодо необхідності дотримання порядку, передбаченого договором, для належного встановлення недоліків товару.

8.45. Втім, суди попередніх інстанцій, враховуючи вказівки Верховного Суду і застосувавши принцип jura novit curia ("суд знає закони"), встановили, що за умовами укладеного між сторонами у цій справі договору постачальник (відповідач) надав гарантії щодо якості товару.

8.46. Суди попередніх інстанцій, враховуючи умови договору та встановлені обставини справи дійшли висновку про те, що у цій справі недоліки товару були виявлені у межах гарантійного строку на товар, відповідачем усунуті не були, а відтак позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом відшкодування вартості поставлених товарів неналежної якості та вивезення товару неналежної якості за свій рахунок.

8.47. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає про те, що він не згоден з виявленими порушеннями, які зазначені в актах, а позивачем в порушення пункту 2.7 та пункту 4.22 договору не здійснювалось залучення представника незалежної організації для підтвердження дефектів товару.

8.48. Так, пунктом 2.7 договору передбачено, що покупець має право звернутися в будь-яку незалежну компетентну організацію для підтвердження невідповідності товару умовам договору. Висновок такої організації зобов`язує постачальника усунути дефекти в порядку і на умовах договору. У разі відсутності вини покупця у дефектах, що виникли, витрати по залученню незалежної компетентної організації для підтвердження невідповідності товару умовам договору несе постачальник.

8.49. Відповідно до пункту 4.22 договору у випадку, якщо постачальник не прибув або прибув з порушенням встановленого умовами договору строку або відмовляється підписувати акт про невідповідність якості/кількості/асортименту поставленого товару умовам цього договору, або за наявності спірних питань між сторонами про відповідність поставленого товару умовам договору, покупець має право для перевірки відповідності кількості товару залучити представника громадськості, а для перевірки якості/асортименту товару - представника незалежної організації (Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) або іншої організації, узгодженої Сторонами). У цьому випадку акт за участю представника громадськості, висновок незалежної організації є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Постачальник зобов`язується замінити неякісний, невідповідного асортименту товар на якісний, відповідного асортименту, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати направлення висновку незалежної організації покупцем постачальнику. Вимога надсилається постачальнику у 14 (чотирнадцяти) денний строк після надання висновку незалежною організацією покупцю. Витрати, у тому числі транспортні, по заміні товару покладаються на постачальника. У випадку, якщо висновком незалежної організації був підтверджений факт невідповідності поставленого товару умовам договору, всі витрати, пов`язані із залученням представника незалежної організації, покладаються на постачальника.

8.50. Отже, умовами пунктів 2.7, 4.22 договору передбачено право позивача зафіксувати виявлені недоліки у спосіб, передбачений цими пунктами, а не його обов`язок зафіксувати недоліки товару тільки у такий спосіб. Відтак, доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факту наявності недоліків через недотримання умов договору щодо їх фіксації є безпідставними.

8.51. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права під час касаційного провадження не підтвердилися, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, а також перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі. Скаржник наводить власне викладення обставин, які на його думку мали бути встановлені, що не узгоджується з положеннями статті 300 ГПК України, оскільки, касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.52. Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен обґрунтувати в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

8.53. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.54. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.55. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмету, підстав позову та кола доказування, які входять у такій категорії справ.

8.56. Отже, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у подібних правовідносинах.

8.57. Щодо відсутності правового висновку у питанні застосування пункту 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України щодо продовження, а не зупинення строків, встановлених цим кодексом на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, слід зазначити таке.

8.58. Суди попередніх інстанцій зазначили, зокрема, про те, що перебіг позовної давності відбувався в період дії карантину (з моменту настання строку виконання відповідачем зобов`язання), то відповідно строк позовної давності на звернення позивача до суду з цим позовом не сплив, оскільки почав обчислюватися з дня скасування карантину.

8.59. Суди попередніх інстанцій, керуючись частиною четвертою статті 236 ГПК України застосували правові висновки Верховного Суду під час вирішення питання щодо застосування позовної давності, а саме висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.09.2021 у справі № 910/17888/20, від 01.08.2019 у справі №911/1205/18, а тому твердження скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду є безпідставними.

8.60. Враховуючи викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень попередніх інстанцій з такої підстави.

8.61. Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

8.62. Верховний Суд виходить з того, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.63. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19 та від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19.

8.64. Посилання скаржника про те, що не задоволення клопотання про проведення експертизи призвело до неповного з`ясування обставин справи, а також ігноруванням вказівок Верховного Суду у цій справі є безпідставним, оскільки у постанові Верховного Суду відсутні такі вказівки, а мотиви відхилення клопотання наявні в оскаржуваному судовому рішення.

8.65. Крім того, як уже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому і підстави для скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення цієї справи на новий розгляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду також відсутні.

8.66. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, а також є такими, які не узгоджуються з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником.

8.67. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.68. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій оцінили надані сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.69. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень - відсутні.

8.70. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.71. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicata можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.72. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 910/13396/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 910/13396/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 910/13396/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова