ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. Справа№ 910/13676/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Шпак В.І.

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025, повний текст якого складено та підписано 29.01.2025

у справі № 910/13676/24 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД»

2. Акціонерного товариства «ОТП БАНК»

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - 1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегери Людмили Олександрівни

про визнання недійсним договору та скасування рішення державного реєстратора

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

06.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД» та Акціонерного товариства «ОТП БАНК» у якому просить:

- визнати недійсним Договір від 20.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором застави від 20.01.2023 року №PL 22-440/28-2;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 20.09.2024 року про реєстрацію заміни заставодержателя в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з АТ «ОТП Банк» на ТОВ «ФК «Рікард» вчиненого на підставі Договору від 20.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором застави від 20.01.2023 року №PL 22-440/28-2 та на підставі Договору застави від 20.01.2023 року №PL 22-440/28-2;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегери Л.О. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 24.09.2024 року про реєстрацію звернення стягнення вчиненого на підставі Договору від 20.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором застави від 20.01.2023 року №PL 22-440/28-2 та на підставі Договору застави від 20.01.2023 року №PL 22-440/28-2;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД» та Акціонерного товариства «ОТП БАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 9 084,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (далі «Банк», «Відповідач - 2») як заставодержатель, перед укладенням Договору від 20.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором застави новому кредитору був зобов`язаний повідомити Позивача, як заставодавця, про намір укласти цей договір та направити відповідне повідомлення не пізніше 20.08.2024 року, однак всупереч умовам Договору застави цього не здійснив, чим порушив законні права Позивача на переважне право викупу предмета застави.

Матеріально-правовою підставою позову щодо визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за Договором застави Позивач обрав ст. ст 203, 215, 216 ЦК України.

Вимоги про скасування рішень приватних нотаріусів про реєстрацію заміни заставодержателя в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вчиненого на підставі Договору про відступлення права вимоги за Договором застави та про реєстрацію звернення стягнення на заставлене майно є похідними вимогами, які відновлюють права Позивача у результаті визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за Договором застави.

Короткий зміст доводів та заперечень відповідачів

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД» (далі «Компанія», «Відповідач- 1») з позовом не погодилося, посилаючись на те, що:

- купівля-продаж, викуп предмета застави, зокрема, шляхом укладення договору 20.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором застави не відбувався;

- необхідність здійснення повідомлень заставодавця або отримання його згоди для укладення договору відступлення прав Договором застави не передбачено. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже Закон та договір застави не встановлює обов`язку кредитора звертатись до заставодавця за згодою щодо заміни кредитора.

Відповідач-2 (Банк) заперечив проти позову з аналогічних підстав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13676/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення, з посиланням на ст.ст. 11, 16, 20, 203, 204, 215 512, 513, 627, 638, 655, 658 ЦК України мотивовано тим, що Позивач не є стороною Договору про відступлення права вимоги та не надав доказів, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів в результаті укладення цього договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

А саме апелянт посилається на порушення Банком його переважного права на викуп предмета застави, тому просить визнати недійсними Договір про відступлення прав вимоги за Договором застави на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також апелянт зазначає, що цей договір в силу ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому похідні умови підлягають задоволенню щодо заміни заставодержателя та звернення стягнення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) підлягають скасуванню.

Правова позиція щодо апеляційної скарги відповідачів

Компанія у своєму відзиві на апеляційну скаргу від 28.04.2025 просить залишити її без задоволення а оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції повно та правильно встановив усі обставини справи та застосував норми права.

21.05.2025 Компанія подала клопотання від 21.05.2025 про долучення копій судових рішень з метою застосування судової практики в аналогічних справах. Це клопотання задоволено.

Банк, у своїй заяві від 19.05.2025 просить розглядати справу за відсутності його представника, у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13676/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

17.03.2025 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13676/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 12.05.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 30.04.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 30.04.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Розгляд справи відкладався, зокрема на 26.05.2025.

Явка представників учасників справи

Представник Відповідача-1 в судовому засіданні 26.05.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 26.05.2025 представники інших учасників справи не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів визнав встановленими такі обставини.

04.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНА АРХІТЕКТУРА МІСТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЮМ-ХОЛДИНГ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАСАДМАКС», Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД СТЕЛЬ», Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕВЕН ГЛАС» (надалі - «Клієнт», «Позичальник», «Боржник») та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» (надалі - «Банк») був укладений Договір про надання банківських послуг №CR 20-252/28-2 та 4 Додаткові договори від 15.03.2021р., 25.05.2021р., 20.09.2021р. та 20.01.2023р. (т.1 а.с.27-48)

Відповідно до п.3 «Предмет договору» Кредитного договору Банк надає на вимогу Клієнта Банківську послугу, а Клієнт приймає Банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в Договорі відносно такої Банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку.

Банківською послугою є послуга Банку на користь Клієнта щодо надання Банком банківського кредиту у формі Кредитної лінії відповідно до умов чинного законодавства України, банківської ліцензії Банку, а також Договору, проте, якщо інше прямо не вказано в Договорі, до них не належить зобов`язання Банку перед Клієнтом згідно договором(ами) банківського рахунку та/або депозитним(и) договором(ами).

Відповідно до п.4 «Ціна (сума) договору» Кредитного договору ціна (сума) договору дорівнює Генеральному ліміту. Генеральний ліміт дорівнює UAH 12 500 000,00.

Генеральний строк становить період з дати укладення Договору до 25.05.2023 року, включно (п. 34.2. Договір про зміну №4 від 20.01.2023 року).

Згідно з п.9 Кредитного договору незалежно від (додатково до) інших положень Договору Банк вправі вимагати виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині за умови (серед іншого) невиконання умов Договору.

20.01.2023 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» (Заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНІН ЦЕНТР», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП», (Заставодавець) було укладено Договір застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року, за умовами якого Банк має право у разі невиконання Клієнтом боргових зобов`язань одержати задоволення за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. (т.1 а.с.78-90)

Згідно з п. 11 Договору застави Банк має право передавати (відступати, здійснювати заміну сторони) будь-які права та/або зобов`язання за Договором застави будь-якій(им) третій(м) особі(ам).

Договором застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір Банку, за рішенням суду, або в позасудовому порядку шляхом:

1) передачі Предмета застави у власність Банку в рахунок виконання Боргових зобов`язань;

2) продажу Банком Предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення Банку права грошової вимоги (застосовується для застави майнових прав / прав вимоги);

4) переказу Банку відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання (застосовується для застави грошей та/або цінних паперів), або в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України. Використання Банком позасудових способів звернення стягнення на Предмет застави не позбавляє Банк права звернутися до суду.

Банк вправі за своїм вибором звернути стягнення як на будь-яку частину Предмета застави, так і на весь Предмет застави. Якщо Банк зверне стягнення на частину Предмета застави, Банк зберігає право на звернення стягнення на інші частини Предмета застави

Пунктом 15 Договору застави передбачено, що Банк набуває право звернення стягнення на Предмет застави у разі порушення Боргових зобов`язань та у випадку ліквідації юридичної особи Заставодавця та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та Договором Застави.

Банк має право здійснити звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку у разі порушення Боргових зобов`язань та/або порушення справи про банкрутство Заставодавця та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та Договором Застави.

Право Банку на продаж Предмета застави. Банк може задовольнити забезпечені заставою за Договором застави боргові зобов`язання шляхом продажу предмета застави будь-якій третій особі - покупцю на підставі договору (правочину) купівлі-продажу або на публічних торгах. Цим Заставодавець надає Банку доручення здійснювати від імені Заставодавця всі без виключення/обмеження та будь-які дії, що передбачені чинним законодавством України та необхідні та/або будуть необхідними для цілей продажу (відчуження) предмету застави третій(ім) особі(ам), зокрема, ті, що вказані в пункті 22 Договору застави.

Сторони встановлюють, що Банк зобов`язаний за 30 (тридцять) календарних днів до укладення такого договору (правочину) купівлі-продажу /проведення процедури продажу (відчуження) предмету застави письмово повідомити Заставодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет застави, про свій намір укласти такий договір/здійснити такий продаж (надалі за текстом - Повідомлення про намір).

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання Повідомлення про намір особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет застави, вправі письмово повідомити Банк про свій намір купити предмет застави. З дня отримання Банком такого повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета застави у Банку. Якщо таких повідомлень надійшло Банку декілька, право на придбання предмета застави у Банку належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на Предмет застави, не висловили наміру його придбати, Банк вправі продати Предмет застави будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Ціна продажу Предмета застави встановлюється за згодою між Сторонами або на підставі оцінки Предмета застави суб`єктом оціночної діяльності.

Сторони домовились, що здійснення Банком права позасудового врегулювання можливе лише за обставини, що Банком було надано/направлено Повідомлення про порушення, проте Клієнтом/Заставодавцем не було виконано/задоволено протягом 30 (тридцяти) календарних днів Боргових зобов`язань в повному обсязі.

20.09.2024 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» (Первісний Заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД» (Новий Заставодержатель) було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року, за умовами якого у зв`язку з укладенням СТОРОНАМИ Договору від 17.09.2024 року про відступлення права вимоги за Договором про надання банківських послуг № CR20-252/28-2 від 04.06.2020 року (надалі за текстом-«Кредитний договір» ), що укладений між ПЕРВІСНИМ КРЕДИТОРОМ та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СУЧАСНА АРХІТЕКТУРА МІСТ", ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АЛЮМ-ХОЛДИНГ", ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ" ФАСАДМАКС" (назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-ТІМ ГОЛД»), , ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД СТЕЛЬ", ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЕВЕН ГЛАС" (назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "САНШАЙН-ТРЕЙД ЮНІТІ"), (надалі за текстом-«Боржник»), який забезпечений заставою відповідно до Договору застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року, укладений між Первісним заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНІН ЦЕНТР», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП», та переходом до Нового кредитора прав Первісного кредитора за Кредитним договором, Сторони домовились про наступне:

ПЕРВІСНИЙ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ передає та відступає НОВОМУ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ, а НОВИЙ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ одержує сукупність прав вимоги, належних ПЕРВІСНОМУ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ за Договором забезпечення. СТОРОНИ домовились, що заміна сторони, яка іменується «ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ» у зобов`язаннях, що виникли на підставі Договору забезпечення, вважається такою, що відбулася, а права вимоги за Договором забезпечення вважаються відступленими НОВОМУ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ з моменту укладання цього договору та його нотаріального посвідчення. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим №1568. (т.1 а.с.25-26)

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що за цим договором НОВОМУ ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ переходять всі права ПЕРВІСНОГО ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЯ як сторони, що іменується «Заставодержатель», за Договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства.

20.09.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. внесено зміни до Державного реєстру обтяжень рухового майна 30278319 в частині зміни обтяжувача з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІКАРД», що підтверджується відповідним витягом. (т.1 а.с.23)

24.09.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. зареєстровано звернення стягнення за Договором застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року, що підтверджується відповідним витягом. (т.1 а.с.24)

Повідомленням №73-3-2-73-3-2-0/1468 від 20.09.2024 року Акціонерне товариство «ОТП БАНК» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «САНСЕТ-КАРЛАЙЛ ТРЕЙД ГРУП» про зміну кредитора на підставі Договору про відступлення права вимоги від 20.09.2024 року за Договором застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 23.09.2024 року, фіскального чеку, накладної. (т.1 а.с.210-211)

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Апеляційна скарга повністю дублює аргументи, викладені Позивачем у позові.

Так, в апеляційній скарзі, так само як і у позові, Позивач зазначив, що Банк, як заставодержатель, перед укладенням Договору від 20.09.2024 про відступлення права вимоги за Договором застави новому кредитору мав повідомити Позивача, як заставодавця, про намір укласти цей договір та направити відповідне повідомлення не пізніше 20.08.2024 року, однак всупереч умовам п.15Договору застави цього не зробив, чим порушив законні права Позивача на переважне право викупу предмета застави.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи необґрунтованими, оскільки на підставі Договору про відступлення права вимоги від 20.09.2024 року за Договором застави №PL 22-440/28-2 від 20.01.2023 року не було здійснено продаж предмета застави, а відбулась лише заміна кредитора у зобов`язанні, отже суд першої інстанції цілком обґрунтовано не прийняв до уваги посилання Позивача на п.15 Договору «право Банку на продаж предмета застави».

Суд першої інстанції також правильно послався на вимоги ст. 516 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У спірній ситуації, а ні договором, а ні Законом не передбачено отримання згоди Позивача на відступлення Банком права вимоги за договором застави. Статтею 516 ЦК України передбачена тільки необхідність письмового повідомлення боржника про заміну кредитора та наслідки нездійснення такого повідомлення. В цьому контексті, про заміну кредитора у зобов`язанні Банк повідомив Позивача, що підтверджується повідомленням №73-3-2-73-3-2-0/1468 від 20.09.2024 (т.1 а.с.210-211).

У разі заміни кредитора в зобов`язанні за Договором застави саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, продаж предмета застави при цьому не відбувається, отже захист порушених прав заставодателя щодо його переважного право викупу предмета застави шляхом визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за Договором застави не є належним та ефективним способом захисту порушеного права.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 155).

Враховуючи викладене не підлягають задоволенню також похідні вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора.

Суд апеляційної інстанції констатує, що місцевий суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, а саме ст.ст. 11, 16, 20, 203, 204, 215, 216,510, 512, 513-517, 627, 638, 655, 658 ЦК України.

Так, Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора (постанова Верховного Суду від 23.09.2022 у справі №200/16065/17). Заміна кредитора, на користь якого слід виконати кредитні зобов`язання, не впливає на обсяг прав і обов`язків боржника (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №211/1553/21).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Під час вирішення позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, -перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, викладено, зокрема, висновок про те, що: "…законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням, чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме в такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору".

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові (пункт 142) зауважила, що позов про визнання правочину недійсним є способом захисту прав позивача, а не способом захисту інтересу у правовій визначеності, на який вказує позивач. Натомість відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду інтерес позивача у правовій визначеності може захищатися, зокрема, позовом про визнання права або позовом про визнання відсутності права.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13676/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 16.06.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков