ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/2299/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Губенко Н.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явились,

відповідача -Лук`янова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 (головуючий суддя - Таран С.В., судді: Богатир К.В., Поліщук Л.В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 (суддя Гут С.Ф.) у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 59 657 257,84 грн

у справі №916/2299/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Херсонгаз"

про стягнення 497 436 752,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі також - ТОВ "ГК "Нафтогаз України") звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Херсонгаз" (далі також - АТ "Херсонгаз"), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 497 436 752,04 грн, з яких: 325 047 796,56 грн основного боргу, 60 257 257,84 грн пені, 19 987 527,44 грн 3% річних та 92 144 170,20 грн інфляційних втрат.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого позивачем як постачальником "останньої надії" у період з 01.01.2022 по 28.02.2022.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501 затверджено типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - типовий договір) та передбачено, що суб`єкти господарювання, визначені Кабінетом Міністрів України як постачальники, які не мають права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (постачальники "останньої надії"), оформлюють свої договірні відносини зі споживачами на підставі типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".

4. Згідно з пунктом 1.1 типового договору цей договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".

5. Відповідно до пункту 1.3 типового договору цей договір є договором приєднання. При укладенні цього договору зі Споживачем враховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

6. За цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 типового договору).

7. Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 типового договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

8. Положеннями пунктів 4.1, 4.2 типового договору визначено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті. Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

9. У пунктах 4.3, 4.4 типового договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

10. За умовами пункту 4.5 типового договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

11. Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору, а постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений природний газ (підпункт 1 пункту 5.2, підпункт 1 пункту 6.1 типового договору).

12. Згідно з пунктами 10.1-10.4 типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

13. У силу пункту 11.1 типового договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

14. Позивач склав, підписав та скріпив печаткою акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2022 №2150, відповідно до яких вартість природного газу обсягом 4635646,47 м3, поставленого останнім АТ "Херсонгаз" у січні місяці 2022 року, складає 182 337 604,49 грн, та від 28.02.2022 №4193, згідно з яким вартість природного газу обсягом 3642275,14 м3, поставленого ТОВ "ГК "Нафтогаз України" відповідачу в лютому місяці 2022 року, становить 142 710 192,07 грн.

15. На підтвердження факту направлення на адресу відповідача вищенаведених актів позивач надав копії списків згрупованих поштових відправлень та квитанцій про сплату вартості пересилання поштових відправлень.

16. На підставі актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2022 №2150 та від 28.02.2022 №4193 відповідачу також було виставлено рахунки на оплату від 11.02.2022 №6537 та від 12.03.2022 №10130.

17. 15.11.2022 представник ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" з адвокатським запитом, у якому просив, зокрема, надати інформацію щодо фактичних обсягів споживання природного газу АТ "Херсонгаз" за період з 01.10.2021 і до дати видачі відповіді на цей запит.

18. За результатами опрацювання вищенаведеного адвокатського запиту Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надало позивачу відповідь від 25.11.2022 №ТОВВИХ-22-12812, до якої додало роздруківки відомостей з інформаційної платформи щодо закріплення АТ "Херсонгаз" у Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" та щодо остаточної алокації відборів відповідача за період 01.01.2022-28.02.2022.

19. На підставі відомостей, повідомлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" у зазначеному вище листі від 25.11.2022 №ТОВВИХ-22-12812, позивач склав довідку про об`єми поставленого ТОВ "ГК "Нафтогаз України" природного газу споживачу - АТ "Херсонгаз", відповідно до якої обсяги споживання з 01.01.2022 по 31.01.2,47 м3, а з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 3642275,14 м3.

20. У матеріалах справи також містяться:

-роздруківка інформації про надходження коштів на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз України" за період 26.05.2022-29.02.2024, додана до листа Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 15.04.2024 №16/2-09/46736/2024;

-роздруківка інформації про надходження коштів на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз України" за період 01.10.2021-18.11.2022, додана до листа Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 30.11.2022 №16/2-09/2426;

-роздруківка архіву ціни постачальника останньої дії для непобутових споживачів за січень та лютий місяці 2022 року, оприлюдненої ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на своєму офіційному веб-сайті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

21. Господарський суд Одеської області рішенням від 23.01.2025 у справі №916/2299/24, яке Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 23.04.2025, позов задовольнив частково; стягнув з АТ "Херсонгаз" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 325 047 796,56 грн основного боргу, 600 000 грн пені, 19 987 527,44 грн 3% річних, 92 144 170,20 грн інфляційних втрат та 847 840 грн витрат зі сплати судового збору; у задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовив.

22. Часткове задоволення позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивував наявністю підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені (з 60 257 257,84 грн до 600 000 грн).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

23. ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 59 657 257,84 грн і прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 59 657 257,84 грн задовольнити.

24. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, щодо застосування статей 549 - 552 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК) (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК).

25. Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) при вирішення питання про можливість зменшення неустойки суд повинен враховувати не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто інтереси обох сторін;

(2) дослідження судом майнового стану сторін (і боржника, і стягувача) є однією із обов`язкових умов застосування статті 233 ГК, проте матеріали справи не мітять жодних доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище відповідача;

(3) вирішуючи питання про зменшення неустойки, суд повинен також взяти до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки;

(4) зменшення штрафних санкцій на 99% нівелює саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватись як спосіб уникнення відповідальності, що призведе до порушення балансу інтересів сторін;

(5) обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка допустила правопорушення (порушення договору), у цьому випадку - на відповідача;

(6) суд першої інстанції проігнорував, що на період дії воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування позивача визначено постачальником "остатньої надії", а також, що останній має стратегічне значення для економіки, суспільства та безпеки держави;

(7) несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, порушує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу іншим споживачам, дебіторська заборгованість яких, зокрема, також зростає через відсутність платіжної дисципліни та обмеження заходів впливу на них.

26. АТ "Херсонгаз" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

27. За твердженнями відповідача:

(1) обставини справ №908/1453/14 та №918/116/19 не є подібними до обставин цієї справи, оскільки, на відміну від наведених справ, у цій справі суд використав дискреційне право (повноваження) щодо зменшення пені з власної ініціативи;

(2) сума стягнутих штрафних санкцій (3% річних, інфляційних втрат та пені) відносно суми основного боргу становить майже 35%, що в повному обсязі забезпечує баланс інтересів сторін;

(3) суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та від 25.04.2018 у справі №904/12429/16;

(4) позивач отримав статус постачальника "останньої надії" за результатами конкурсу, а не примусово з боку державних органів;

(5) Верховний Суд вже розглядав справу між тими ж сторонами та за тим самим договором, за результатами якого відмовив позивачу в задоволенні касаційної скарги (постанова від 24.04.2025 у справі №916/2273/24).

Позиція Верховного Суду

28. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29. Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 497 436 752,04 грн, з яких: 325 047 796,56 грн основного боргу, 60 257 257,84 грн пені, 19 987 527,44 грн 3% річних та 92 144 170,20 грн інфляційних втрат.

30. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода позивача з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного суду в частині зменшення суми пені з 60 257 257,84 грн до 600 000 грн, відповідно, незгода з відмовою у стягненні 59 657 257,84 грн пені.

31. Отже, предметом касаційного оскарження є рішення судів попередніх інстанцій в частині розгляду вимог щодо стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме вирішення питання правомірності зменшення пені до 600 000 грн, відповідно правомірності відмови в задоволенні цих вимог у зв`язку з їх зменшенням, а саме в частині відмови у стягненні 59 657 257,84 грн пені. В іншій частині зазначені судові рішення не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядаються.

32. Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

33. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

34. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).

35. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

36. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК).

37. Як встановили суди попередніх інстанцій, належний до сплати за умовами договору розмір пені становить 60 257 257,84 грн.

38. Установивши правомірне нарахування позивачем пені у вказаному розмірі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виснував про можливість зменшення пені до 600 000 грн.

39. Відповідно до статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

40. За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).

41. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК).

42. Застосоване у статті 551 ЦК та статті 233 ГК словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).

43. У постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/17, на неврахування висновків у якій вказує скаржник, Верховний Суд зауважив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

44. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку також посилається скаржник, зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі (пункт 8.22).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків (пункт 8.23).

45. Водночас, у пункті 8.24 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

46. Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

47. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24, тощо.

48. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

49. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК та статті 233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

50. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що: (1) матеріали цієї справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності ТОВ "ГК "Нафтогаз України", та/або доказів настання негативних наслідків та понесення останнім збитків саме в результаті порушення АТ "Херсонгаз" умов типового договору; (2) юридична адреса (місто Херсон) останнього з початку військової агресії російської федерації не змінювалась, а відтак, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності господарський суд, реалізуючи дискреційні повноваження, вважав за можливе зменшити належну до стягнення пеню до 600 000 грн.

51. Апеляційний суд, окрім наведеного, також врахував: (1) об`єктивно наявну значну різницю у масштабах господарської діяльності сторін (за обсягами надання послуг та їх видами, територією здійснення господарської діяльності та категоріями споживачів) та (2) об`єктивну неможливість відповідача тривалий період часу здійснювати нормальну та повноцінну діяльність внаслідок тимчасової окупації території України (місто Херсон), яка виступає зареєстрованим місцезнаходженням АТ "Херсонгаз".

52. З огляду на наведене та враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, а застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, апеляційний суд вважав, що визначена судом першої інстанції сума пені в розмірі 600 000 грн є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

53. Не погоджуючись з такими висновками судів, скаржник, серед іншого, стверджує, що зменшивши пеню більше ніж на 99%, суди попередніх інстанцій не врахували, що таке зменшення розміру штрафних санкцій (на 99%) фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

54. У контексті цих доводів Суд враховує, що в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

55. Крім цього в аспекті порушеного у справі №911/2269/22 питання щодо відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК у подібних правовідносинах - у питанні зменшення судом заявленої до стягнення суми пені на 99%, Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 зазначив:

"7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду. ".

56. Наведену в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 правову позицію Верховного Суду суд першої інстанції врахував при вирішенні питання про зменшення пені до 600 000 грн, що, в свою чергу, свідчить про те, що таке рішення в частині зменшення пені узгоджуються з останньою актуальною правовою позицією Верховного Суду, який виснував про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90%, 70% чи 50% тощо), до якого суд має право її зменшити.

57. В той час як скаржник за текстом касаційної скарги жодним чином не доводить, що в аспекті вищенаведеного, виходячи з конкретних обставин цієї справи, визначена судом першої інстанції сума пені в розмірі 600 000 грн (без апелювання до розміру процентів, на який суд її зменшив), не узгоджується з компенсаційним характером неустойки, головною метою якої, як зазначалось, є саме стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не збагаченню кредитора за рахунок боржника.

58. Крім цього скаржник жодним чином не спростовує висновки, що визначений внаслідок зменшення розмір пені за обставин цієї справи відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а також проявом балансу між інтересами кредитора та боржника, зокрема висновків апеляційного суду, який в аспектів доводів скаржника про неврахування його інтересів при зменшенні пені, зазначив, що стягнення частини пені в розмірі 600 000 грн, 3% річних та інфляційних втрат має забезпечити баланс інтересів сторін, компенсує негативні наслідки, пов`язані з простроченням відповідачем виконання прийнятих на себе зобов`язань, а також відповідає принципу пропорційності, у той час як стягнення з АТ "Херсонгаз" штрафних санкцій в повному обсязі було б неспівмірним з негативними наслідками від порушення останнім відповідного зобов`язання.

59. У контексті необхідності врахування при зменшенні пені співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки скаржник обмежився лише посиланням на відповідну правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, та зазначенням про те, що такий принцип (співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки) був закладений у договорі, що з огляду на вищенаведене (сукупність обставин саме цієї справи, з яких суди виходили при зменшенні пені) жодним чином не доводить, що суди попередніх інстанцій не врахували таке співвідношення.

60. Доводи скаржника стосовно того, що при зменшенні пені суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін, майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, які також мають значення для вирішення питання про зменшення пені, фактично також зводяться до декларування обставин, які підлягають врахуванню при зменшенні пені, проте не доводять, що в межах цієї справи суди їх не врахували, зокрема з огляду на те, що суди виходили з того, що (1) матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності ТОВ "ГК "Нафтогаз України", та/або доказів настання негативних наслідків та понесення останнім збитків саме в результаті порушення АТ "Херсонгаз" умов типового договору; (2) наявна значна різниця у масштабах господарської діяльності сторін (за обсягами надання послуг та їх видами, територією здійснення господарської діяльності та категоріями споживачів), що очевидно вказує на те, що суди оцінили та врахували і співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з розміром збитків кредитора, зазначивши про відсутність доказів настання негативних наслідків та понесення останнім збитків внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань (ані зміст касаційної скарги, ані оскаржувані судові рішення не свідчать про протилежне), і значущість підприємства позивача через масштаби його господарської діяльності, тобто очевидно врахували інтереси обох сторін.

61. Посилання скаржника, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували скрутне фінансове становище відповідача, його майновий стан, наявність/відсутність коштів на рахунках, фінансову та балансову звітність, у той час як дослідження майнового стану сторін (і боржника, і кредитора) є однією з умов застосування статті 233 ГК, Суд відхиляє, адже вказана стаття визначає лише необхідність врахування, серед іншого, майнового стану сторін, проте не ставить можливість застосування цієї статті, яка визначає право суду зменшити розмір санкцій у разі, якщо їх розмір надмірно великий, лише в залежність від такого врахування.

62. У контексті зазначеного Суд відзначає, що зменшення розміру неустойки підпадає також під регулювання норм частини третьої статті 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто вказана норма передбачає умови як підстави для зменшення пені і не визначає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них без відносно до майнового стану сторін, який в силу норми статті 233 ГК підлягає врахуванню, проте не завжди є визначальною обставиною, яка впливає на рішення про можливість зменшення пені.

63. З огляду на наведене Верховний Суд наголошує, що в цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК та статтею 233 ГК, дійшли цілком законних та обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.

64. Суд вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зменшення пені ґрунтується на правильному застосуванні судами норм чинного законодавства України, зокрема статті 551 ЦК та статті 233 ГК, та відповідають сформованій та сталій судовій практиці і висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке (застосування), як зазначалось, у кожному конкретному випадку залежить виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

65. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

66. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

67. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

68. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 59 657 257,84 грн у справі №916/2299/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді Н.М. Губенко

В.І. Студенець