ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

10 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/741/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Г.І. Діброви, О.Ю. Аленіна,

секретар судового засідання В.М. Просяник,

за участю представників учасників справи:

ТОВ «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» - С.В. Українець

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 (суддя Т.М. Давченко, м.Миколаїв, повний текст складено 20.12.2021) про розгляд заяви кредитора

у справі №915/741/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Нептун»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський»

про банкрутство,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст руху справи

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський», введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шульгу Д.Л., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника тощо.

28.07.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» б/н від 23.07.2021 (вх. № 11628/21) про визнання кредиторських вимог до боржника у сумі 58336333,48 грн.

16.08.2021 до Господарського суду Миколаївської області від заявника надійшла заява від 12.08.2021 (надіслана до суду 13.08.2021) про усунення недоліків разом з новою редакцією заяви про визнання кредиторських вимог б/н від 23.07.2021 (вх. № 12439/21) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» у розмірі 20084721,33 грн.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () у розмірі 20084721,33 грн відхилені повністю.

Рішення обґрунтоване тим, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не набуло права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» за кредитними договорами №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, тому вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» у розмірі 20084721,33 грн підлягають відхиленню.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 за результатами попереднього засідання відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» від 09.11.2021 (вх. №16784/21) про зупинення провадження у справі; зобов`язано розпорядника майна за результатами попереднього засідання та відповідно до статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства внести до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги;

Також місцевий господарський суд, зокрема, ухвалив внести до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () визнані судом вимоги, а саме:

-грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Нептун» () у загальному розмірі 2256950,00 грн., з яких: 76700,00грн судові витрати - 1 черга, 2180250,00 грн (основний борг) - 4 черга;

-грошові вимоги фізичної особи у загальному розмірі 17004540,00 грн, з яких: 17000000,00 грн - заборгованість за договором поруки (4 черга), 4540,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника (І черга).

Водночас, в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 за результатами попереднього засідання про відхилення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» у розмірі 20084721,33грн не зазначено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись із ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 у цій справі, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішенням, яким заяву Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» щодо кредиторських вимог задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

-зміна найменування Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не є реорганізацією юридичної особи та жодним чином не впливає на права та обов`язки такої юридичної особи;

-Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» та Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» з ідентифікаційним кодом 05839888 є однією і тією ж юридичною особою з одним і тим же обсягом прав та обов`язків;

-враховуючи, що суб`єктний склад справи №925/698/16 та справи №915/741/21 не є тотожним, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16 не є преюдиційною для справи № 915/741/21;

-у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16 відсутні висновки про застосування норм права, що свідчить про невирішеність виключної правової проблеми.

Позиція арбітражного керуючого щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх.№3424/23/Д1 від 19.12.2023) арбітражний керуючий Шульга Д.Л. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що:

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» не має та ніколи не мало будь-яких господарських відносин з Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія», будь-яких договорів з цією юридичною особою не укладало, відповідно, і будь-яких прав цієї юридичної особи не порушувало;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» було клієнтом саме Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (відповідно до договору №0331 банківського рахунку від 08.09.2014 мало в банківській установі рахунок (залишок коштів з якого не повернуто); крім того, отримувало кредитні кошти за кредитними договорами);

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» має зобов`язання саме перед Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», а не перед Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія»;

-Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не є банком, а також не є фінансовою установою, оскільки дана юридична особа не має відповідної ліцензії та відомості про неї відсутні у Державному реєстрі банків; доказів виключення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» з Державного реєстру банків заявником не надано.

-в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців відсутній запис про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», відтак, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є неналежним заявником у справі, оскільки юридична особа, в статуті якої не міститься такого виду діяльності, як банківська діяльність, не має права розпоряджатися банківськими активами, у тому числі стягувати заборгованість за кредитними договорами та взагалі не має право набувати прав та обов`язків, діючи на підставі протиправно зареєстрованих установчих документів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції від 08.09.2022

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 у справі № 915/741/21 (за результатами розгляду грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () у розмірі 20 084 721,33 грн) залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, керуючись матеріалами справи та висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16, погодився із висновками суду першої інстанції про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не набуло права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» за кредитними договорами №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, тому вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» у розмірі 20084721,33 грн підлягають відхиленню.

Апеляційний господарський суд визнав необґрунтованими посилання скаржника на те, що зміна найменування Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не є реорганізацією юридичної особи та жодним чином не впливає на права та обов`язки такої юридичної особи, оскільки такі доводи були прямо спростовані висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16 щодо обсягу прав Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», отриманих від Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк».

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2025 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариство «Українська інноваційна компанія» задоволено частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 у справі №915/741/21 скасовано. Справу №915/741/21 направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив про передчасне та довільне трактування судами попередніх інстанцій висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2016 у справі 925/698/16 щодо переходу прав та обов`язків від Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», водночас звернув увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20, за змістом якої Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» та Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до статуту зазначеної юридичної особи. За таких обставин, касаційний суд вказав, що такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами та підтверджені відповідними судовими рішеннями.

Крім того, Верховний Суд вказав, що апеляційний господарський суд, всупереч положенням частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодекс України, не досліджував наявні в Єдиному державному реєстрі судові рішення судів, які безпосередньо пов`язані із скасуванням реєстраційних записів щодо змін в установчих документах юридичної особи, щодо скасування рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відносно Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», який у подальшому здійснював зміни відомостей про зазначену юридичну особу, зміни в статутних документах тощо. Відтак, апеляційний суд, обмежившись посиланням на висновки місцевого суду, не здійснив самостійної та належної оцінки щодо переходу прав та обов`язків за кредитними договорами №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008.

Також Верховний Суд вказав, що частиною третьою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства (як в редакції цієї статті на момент прийняття місцевим судом ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 за результатами попереднього засідання у цій справі, так і у подальшому) передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Отже, ухвала за результатами розгляду вимог окремого кредитора не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів) в силу прямої вимоги закону, а вказівка про такий порядок оскарження в абзаці другому частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства є тим винятком із загального правила оскарження судових рішень/ухвал у справі про банкрутство, що передбачено частиною другої статті 9 цього Кодексу та пунктом 17 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України (див. правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 15.02.2024 у справі № 914/791/23, від 15.04.2024 у справі № 903/780/22 а також до висновків в ухвалі Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №911/2794/21).

При цьому касаційний суд звернув увагу на те, що за змістом ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () у розмірі 20084721,33 грн відхилені повністю.

Разом з тим, в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021, прийнятій за результатами попереднього засідання, жодним чином не відображено наслідки розгляду грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» () у розмірі 20084721,33 грн.

Зміст пояснень арбітражного керуючого, наданих після прийняття Верховним Судом постанови від 18.02.2025 у даній справі

У поясненнях (вх.№1139/25Д2 від 15.04.2025) арбітражний керуючий Шульга Д.Л. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 у справі № 915/741/21 залишити без змін.

Арбітражний керуючий зазначив, що з огляду на вказівки Верховного Суду, при розгляді апеляційної скарги також слід дослідити судові рішення у справі №915/938/13, які наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Так, станом на 15.04.2025, згідно чинних судових рішень, стягувачем за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004, кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006, кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 є саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а не Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія».

Отже, арбітражний керуючий зазначив, що належний кредитор у цій справі про банкрутство є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому 11.10.2022 на адресу Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/741/21 надійшла кредиторська вимога Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.09.2022 про включення до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» кредиторських вимог Фонду у загальній сумі 16664903,52 грн. Вимоги Фонду гарантування фізичних осіб, так само як і вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», ґрунтуються на постанові Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2015 у справі №915/938/13 та рішенні Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014, згідно з якими стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» на користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за вказаними кредитними договорами. Кредиторські вимоги Фонду гарантування фізичних осіб були визнані арбітражним керуючим у повному обсязі.

Стосовно забезпечення іпотекою грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004, кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008, кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006 арбітражний керуючий зазначив, що 15.07.2015 Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в односторонньому порядку припинило обтяження та іпотеку на нерухоме майно, а саме, на нежитлове приміщення з реєстраційним номером 01, за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25. Більш того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що об`єкта нерухомого майна щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський Бізнес-центр «Олександрівський» відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні. Договори іпотеки, на які посилається заявник, припинені.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду справи

17.03.2025 матеріали справи №915/741/21 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів Г.І. Діброви, О.Ю. Аленіна.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 справу №915/741/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів Г.І. Діброви, О.Ю. Аленіна. Призначено справу №915/741/21 до нового розгляду в апеляційному проваджені на 28.04.2025 о 14:00 год.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 28.04.2025 оголошено перерву до 27.05.2025 об 11:00 год.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 28.04.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 про розгляд заяви кредитора у справі №915/741/21 поза межами строку, встановленого у статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

14.05.2025 від скаржника надійшли додаткові пояснення (вх.№1139/25/Д3 від 14.05.2025).

У судовому засіданні 27.05.2025 протокольною ухвалою суду вказані додаткові пояснення були залишені без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

З огляду на те, що представник скаржника не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, а Південно-західний апеляційний господарський суд не визнавав необхідним їх одержання від учасників справи та не призначав строк для їх подання, відповідно до частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України додаткові пояснення підлягають залишенню без розгляду. Наведене також логічно вичерпує потребу аналізу цих пояснень скаржника.

У судовому засіданні, яке відбулось 27.05.2025, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 10.06.2025 о 13:30 год.

Ухвалою від 27.05.2025 повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судових засіданнях, які за клопотанням скаржника проводилось в режимі відеоконференції, представники учасників справи надавали усні пояснення, відповідно до яких представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник боржника заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №915/741/21 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 про розгляд заяви кредитора у справі №915/741/21 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення закріплені Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 8 частини першої статті 129).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи визначено також серед основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, наведені конституційні приписи, закріплені також у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», реалізуються в порядку, передбаченому відповідними процесуальними нормами, зокрема в провадженні у справі про банкрутство нормами Кодексу України з процедур банкрутства та Господарського процесуального кодексу України.

Тож обсяг реалізації конституційного права на оскарження судового рішення у конкретних правовідносинах визначається положеннями процесуального закону.

Згідно з частиною першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Водночас у процедурі оскарження судового рішення першої інстанції процесуальним законом встановлено виправдані обмеження, спрямовані на забезпечення оперативності господарського процесу, попередження виникнення правових колізій та дотримання принципу юридичної визначеності, що є одним із істотних елементів принципу верховенства права.

Так, частиною другої статті 254 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Нормами частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Загальні правила подання апеляційної скарги на судові рішення/ухвали господарського суду, що ухвалені, зокрема і у справі про банкрутство, визначені, зокрема статтею 255 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 17 частини першої якої передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Правила та порядок оскарження судових рішень у процедурі банкрутства визначені статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства (зараз і надалі - в редакції на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали), частиною першою якої передбачено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами частини другої цієї статті Кодексу України з процедур банкрутства в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених ГПК України та цим Кодексом.

Отже ухвала, яку було прийнято за результатами розгляду кредиторських вимог, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

В той же час, відповідно до частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу.

Законодавець, визначаючи попереднє засідання суду як етап процедури розпорядження майном, передбачає, що таке засідання має свою тривалість та може проводитися у декількох судових засідань, під час яких здійснюється аналіз заявлених вимог кредиторів.

Тобто, кількість кредиторів та різний обсяг їхніх вимог впливають на тривалість попереднього засідання, яке може бути більшим одного дня, та зумовлює доцільність розгляду заяв (вимог) кредиторів з винесенням відносно кожної такої вимоги індивідуальної (окремої, самостійної) ухвали щодо результатів її задоволення.

Мотиви, за якими суд дійшов висновку про визнання вимог кредиторів у тому чи іншому розмірі, чи про відмову у їх визнанні, можуть бути відображені як в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, так і в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів (за підсумками попереднього судового засідання). При цьому, мотиви прийнятого рішення щодо розміру вимог кредиторів можуть бути наведені в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, а в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів мотиви можуть бути не відображеними, однак в такій ухвалі повинно міститися посилання на ухвалу щодо розгляду вимог кожного конкретного кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 904/5314/20, від 04.07.2023 у справі № 922/2334/21, від 17.09.2024 у справі № 904/1266/23.

Частиною третьою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства (як в редакції цієї статті на момент прийняття місцевим судом ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 за результатами попереднього засідання у цій справі, так і у подальшому) передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Таким чином, ухвала за результатами розгляду вимог окремого кредитора (так звана «індивідуальна» ухвала) не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів) в силу прямої вимоги закону, а визначені про це в абзаці другому частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства положення є тим винятком із загального правила оскарження судових рішень/ухвал у справі про банкрутство, що передбачено частиною другою статті 9 цього Кодексу та пунктом 17 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

У цьому висновку апеляційний суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 12.05.2025 у справі №916/2726/24, від 15.02.2024 у справі №914/791/23, від 15.04.2024 у справі №903/780/22, від 17.09.2024 у справі №904/1266/23, а також до висновків в ухвалах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №911/2794/21, від 24.09.2024 у справі №917/1719/23.

Також на наведений вище правовий висновок щодо неможливості оскарження ухвали за результатами розгляду вимог окремого кредитора окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів), звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18.02.2025, направляючи дану справу №915/741/21 на новий апеляційний розгляд.

Наслідки недотримання зазначеного правила щодо оскарження ухвали у справі про банкрутство визначені Господарським процесуальним кодексом України та передбачають, що апеляційний господарський суд не приймає до розгляду і повертає апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, тобто якщо скаргу подано з порушенням відповідних приписів статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, або без урахування окремих винятків за приписами Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема щодо неможливості оскарження ухвали за результатами розгляду вимог кредитора окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац 2 частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства).

Крім цього, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню (частина перша статті 261 Господарського процесуального кодексу України), і така неможливість оскарження констатована в силу відповідного припису закону.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.08.2023 у справі №920/162/23.

Частиною першою статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]».

Статтею 264 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для закриття апеляційного провадження.

Водночас, хоча стаття 264 Господарського процесуального кодексу України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите провадження на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, однак в цьому випадку процесуально правильними є дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у цій справі було відкрите з перегляду ухвали, що не підлягала апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, і в разі апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції буде діяти не як «суд встановлений законом» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

У цих висновках апеляційний суд звертається до правової позиції Верховного Суду щодо застосування положень статті 264 Господарського процесуального кодексу України, яка викладена у постановах від 08.01.2019 у справі №922/1906/18; від 13.08.2019 у справі №5002-17/2743-2009; від 20.08.2019 у справі №910/1702/15-г; від 29.04.2020 у справі №917/1185/18, від 25.03.2021 у справі №904/4837/15, від 08.04.2021 у справі №5015/2286/12, від 08.04.2021 у справі №57/173-10, від 06.07.2021 у справі №15/318-08-27/218-08 та від 17.05.2022 у справі №5011-33/6567-2012, від 19.09.2023 у справі №4/5007/33-Б/11 (906/1518/20).

Враховуючи викладене, а також оскарження Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» лише «індивідуальної» ухвали за результатами розгляду його заяви про визнання кредиторських вимог окремо від постановленої у цій справі в той же день, 14.12.2021, ухвали господарського суду за результатами попереднього засідання, можливість оскарження якої в частині конкретних вимог кредиторів передбачена частиною третьою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства, а також враховуючи, що апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 про розгляд заяви кредитора у цій справі, яка не підлягає оскарженню окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, у відповідній частині (в частині конкретних вимог кредиторів), колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, як помилково відкрите.

Керуючись ст.ст. 232-235, ст. 264

Господарського процесуального кодексу України,

Південно-західний апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 у справі №915/741/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повну ухвалу складено 12.06.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Г.І. Діброва

Суддя О.Ю. Аленін