РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025Справа № 910/3795/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка»

до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Артема Олеговича

про стягнення 47 348,07 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка» до Фізичної особи-підприємця Пилипенка Артема Олеговича про стягнення 47 348,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № FBR_46733/203187 про надання послуг від 04.12.2023 в частині повної та своєчасної оплати отриманих у грудні 2023 року - січні 2024 року послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, суд на виконання приписів ГПК України направив засобами поштового зв`язку копію ухвали про відкриття провадження у справі № 910/3795/25 на адресу відповідача, що вказана в позові та значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак конверт із копією вказаної ухвали повернувся до суду не врученим, із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розумінні ГПК України.

Враховуючи викладене вище, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, оскільки судом було направлено ухвалу від 31.03.2025 про відкриття провадження у даній справі на адресу Фізичної особи-підприємця Пилипенка Артема Олеговича, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а іншої адреси свого місцезнаходження відповідач суду не повідомляв.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 31.03.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

04.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка» (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Пилипенко Артемом Олеговичем (замлвник) укладено договір про надання послуг № FBR_46733/203187 (надалі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу комплекс послуг: з організації видачі відправлень та/або з організації видачі відправлення в рамках комплексних послуг та/або складське обслуговування товарів/вантажів відповідача, згідно з тарифами та правилами надання послуг відповідної категорії користувачів, які розміщені за посиланням https://rozetka.deliveri/tracking/tariffs, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до пунктів 4.1.- 4.3. Договору плата за надані послуги розраховується відповідно до діючих тарифів, передбачених в тарифах та правилах надання послуг для відповідної категорії користувачів, які розміщенні за посиланням: https://rozetka.deliveri/tracking/tariffs.

Оплата наданих послуг здійснюється замовником у безготівковій формі на поточний рахунок виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту оформлення експрес-накладної, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за тим, у якому надавались послуги.

За умовами п. 3.3.1. Договору відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги виконавця (позивача) у порядку, розмірі та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктами 12.1.- 12.5. Договору сторони погодили використання електронного підпису в межах виконання, внесення змін або припинення цього правочину, у тому числі при складанні первинних облікових документів. Сторони погодили, що будь-які документи можуть складатися ними як в паперовому, так і в електронному вигляді, з дотриманням законодавства про електронні документи та електронний документообіг, а також законодавства у сфері КЕП. У разі складання таких документів у електронному вигляді й підписання їх з використанням КЕП та кваліфікованої електронної позначки часу, використання печатки сторонами не є обов`язковим. Сторони погодили можливість використання онлайн-сервісу, призначеного для автоматизації процесів електронного документообігу "Вчасно", що розміщений в мережі Інтернет за посиланням: https://vchasno.ua. При цьому, слова: "надати", "передати", "вручити", "повідомити", "направити", "направлення", "отримати", які зустрічаються в тексті цього договору, в такому випадку передбачають, що відповідний документ може бути переданий/наданий/направлений/вручений/отриманий через вказаний сервіс документообігу. Використання сервісу документообігу "Вчасно" під час передачі документів, якими обмінюються сторони для належного виконання умов цього правочину, оплачується виконавцем. На вимогу будь-якої із сторін, у випадку виникнення технічних проблем, сторони вправі у будь-який момент призупинити оформлення електронних документів і повернутися до оформлення документів у паперовій формі із дотриманням погоджених строків їх підписання. Сторони домовились використовувати в електронному вигляді документи згідно з уніфікованими стандартами електронного документообігу "Вчасно", у тому числі, але не виключно: експрес-накладні, акт про виявлені недоліки, акт надання послуг. Датою оформлення таких електронних документів вважається дата, що зазначена стороною, яка сформувала такий документ і надіслала його іншій стороні через зазначений сервіс. При використанні електронного документообігу датою складання електронного документа та датою здійснення господарської операції буде вважатися дата складання електронного документа (дата, зазначена на самому документі), незалежно від дати накладання КЕП, якщо про інше не зазначено у самому електронному документі.

Даний договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 01.01.2025, а в частині оплати послуг - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не менш як за 30 календарних днів до закінчення дії цього правочину не заявить про бажання його розірвати (п.11.1 Договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним надавались відповідачу послуги, а саме, в період з грудня 2023 року по січень 2024 року надано послуг на загальну суму 36 420,00 грн та відповідачем жодних заперечень щодо наданих послуг не висловлено. Оскільки відповідач не сплатив вказаної сума коштів за надані позивачем послуги, останній звернувся із даним позовом до суду, у якому крім зазначеної суми боргу, просить стягнути з відповідача також пеню у розмірі 4849,03 грн, 3642,00 грн 10% суми заборгованості, 1890,74 грн інфляційних втрат та 546,30 грн 3% річних за порушення зобов`язань за Договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд встановив, що сума заборгованості відповідача за Договором у розмірі 36 420,00 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем, як і не спростував свого обов`язку із її оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати обумовлених договором послуг, позивач також просив суд стягнути з відповідача 1 890,74 грн інфляційних втрат та 546,30 грн 3% річних, нарахованих на відповідну суму основної заборгованості за період з 04.04.2024 по 03.10.2024, згідно з наданим позивачем розрахунком.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштам Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Відтак, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 1 890,74 грн інфляційних втрат та 546,30 грн 3% річних.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 642,00 грн штрафу та 4 849,03 грн пені, нарахованої на суму основного боргу за загальний період прострочення з 04.04. 2024 по 03.10.2024, згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.7. Договору за порушення замовником строків оплати рахунків останній несе відповідальність у вигляді пені, що становить подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу, від несплаченої суми за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати рахунків більше ніж на 5 робочих днів, замовник додатково сплачує штраф, що становить 10% суми, яка належить до сплати.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри пені та штрафу є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищують розраховані судом суми, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних штрафних санкцій також підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, дослідивши подані в матеріали справи докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка» підлягають задоволенню.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі, - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему Електронний суд до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 3 028,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18.03.2025 № 2289 на вищевказану суму.

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що з відповідача на його користь підлягатиме стягненню судовий збір у розмірі, визначеному законом, а саме - 2422,40 грн, тоді як позивач не позбавлений права на звернення до суду із відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору при зверненні із даним позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пилипенка Артема Олеговича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка» (07400, Київська область, місто Бровари, Об`їздна дорога, будинок 62; ідентифікаційний код 33584049) 36 420,00 грн основної заборгованості, 4 849,03 грн пені, 3 642,00 грн штрафу, 1 890,74 грн інфляційних втрат, 546,30 грн 3% річних та 2 422,40 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 10.06.2025.

Суддя Т.Ю. Трофименко