ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2025 р. Справа№ 910/14008/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Талалай А.С,

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року (повний текст рішення складено 24.03.2025 року)

у справі №910/14008/24 (суддя Турчина С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС"

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ"

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (далі - відповідач) в якому просить суд зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" виконати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" зобов`язання за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UEEX4376-4 від 30.11.2023 року в натурі, шляхом здійснення поставки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" 275,00 м.куб. деревини дров`яної твердолистяних порід діаметром не менше 5 см та довжиною 2 м вартістю 343750,00 грн з ПДВ (1250,00 грн за 1 куб.м.).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу необробленої деревини № UEEX-4376-4 від 30.11.2023 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року позов задоволено повністю. Зобов`язано Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" виконати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" зобов`язання за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UEEX4376-4 від 30.11.2023 року в натурі, шляхом здійснення поставки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" 275,00 м.куб. деревини дров`яної твердолистяних порід діаметром не менше 5 см та довжиною 2 м вартістю 343750,00 грн з ПДВ (1250,00 грн за 1 куб.м.). Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" витрати зі сплати судового збору у сумі 4 125,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" у встановлений процесуальний строк звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, та не застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду викладені в постанові від 06.04.2023 року у справі №908/507/22.

При цьому, постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2023 року у справі №910/7764/23 не є постановою Верховного Суду та не формує, відповідно до змісту ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновків щодо застосування норм права.

Так, представник скаржника зазначив, що позивач звернувся до суду з неналежним та неефективним способом захисту, право позивача може бути захищено виключно шляхом повернення останньому передоплати за недопоставлену деревину обсягом 275,00 куб.м. за цінами, визначеними станом на момент укладання договору/проведення аукціону.

Крім того, за твердженням скаржника, при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було враховано, що вільної деревини для здійснення партії допоставки контрагентам поза часовими проміжками дії договорів поставки він не має, оскільки використані лоти аукціонів реалізовувались в повному обсязі, без створення надлишків виключно протягом часу дії таких договорів. Тобто, допоставка партії деревини обсягом 275,000 куб. м. позивачу за договором була можлива виключно за рахунок відбору зазначеного обсягу з іншого лоту, що суперечило б вимогам публічних торгів та у разі здійснення створило б передумови до невиконання договірних зобов`язань перед іншими контрагентами.

При цьому, судом першої інстанції у рішенні не було враховано, що позовна вимога позивача була пред`явлена в межах умов договору, де його предмет станом на момент подання позову у даній справі мав іншу закупівельну ціну та собівартість - тобто, була спрямована на виконання обов`язку в натурі за вже недіючим зобов`язанням із перевищенням фактичної ціни договору (виходом за межі умов такого договору).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/14008/24 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 6 187,50 грн.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 28.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року у справі №910/14008/24. 12.05.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року у справі №910/14008/24 без змін.

При цьому, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що оскільки позивач виконав свої зобов`язання з перерахування відповідачу оплати за товар, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки товару у повному обсязі, з огляду на що, у позивача в силу положень ст.693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача виконати зобов`язання за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UEEX4376-4 від 30.11.2023 року в натурі, шляхом здійснення поставки на користь позивача 275,00 м.куб. деревини дров`яної твердолистяних порід діаметром не менше 5 см та довжиною 2 м вартістю 343750,00 грн. з ПДВ (1250,00 грн. за 1 куб.м.).

Крім того, представник позивача зауважив, що твердження відповідача про те, що відпуск деревини суб`єктам господарювання здійснюється виключно за умовами торгів та не передбачає вихід за межі встановлених цими торгами обсягів і цін, Господарський суд м. Києва відхилив та вірно відмітив, що позивач не може нести негативні наслідки неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

З приводу посилань відповідача на те, що позивач протягом чинності договору та після отримання кожної партії деревини жодних повідомлень відповідачу щодо неналежної кількості (обсягу) предмету договору не надсилав та претензій в частині неотримання партії товару не пред`являв, актів про невідповідність отриманого за договором товару, оформлених у порядку п.5.5. договору, позивач суду не надав, то за твердженням представника позивача суд першої інстанції вірно відзначив, що не направлення позивачем претензій, а також відсутність про невідповідність отриманого за договором товару не позбавляє

права позивача в силу положень ст. 693 Цивільного кодексу України вимагати від відповідача виконання ним зобов`язання за договором купівлі-продажу необробленої деревини №UEEX4376-4 від 30.11.2023 з поставки у повному обсязі товару.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.06.2025 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судове засідання 04.06.2025 року Північного апеляційного господарського суду не прибув. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (наявна в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2023 року між Державним спеціалізованим господарським підприємством "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі уповноваженої особи філії "Летичівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЛІНГ-ТРЕЙД СЕРВІС" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу необробленої деревини № UEEX-4376-4 (далі - договір), відповідно до умов якого за результатами аукціону з продажу необробленої деревини на підставі укладеної біржової угоди, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти необроблену деревину, реалізовану під час такого аукціону, яка відповідає умовам даного договору, і оплатити його вартість відповідно до умов, визначених розділом 4 даного договору.

Відповідно до п.1.1. договору предметом договору є придбання 4400,00 куб.м. деревини дров`яної твердолистяних порід діаметром від 5 см та довжиною 2 м за ціню 1250,00 грн. за 1 куб.м.

Згідно п.4.1. договору, загальна вартість товару, що є предметом даного договору, складає 5500000,00 грн.

За якістю товар повинен відповідати такими нормативними документами: ДСТУ EN 1316-1:2019 (EN 1316-1:2012, IDT); ДСТУ EN 1316-2:2018 (EN 1316-1:2012, IDT); ДСТУ EN 1927-1:2019 (EN 1927-1:20008, IDT) ДСТУ EN 1927-3:2018 (EN 1927-3:2008, IDT) ДСТУ EN 1927-2:2019 (EN 1927-2:2008, АС:2009, IDT); ТУ У 16.1-2:2018; ТУ У 16.1-3:2018; ТУ У 16.1-5:2018 (2-а редакція, 2021 рік) (п.2.1. договору).

Відповідно до п.2.4. договору за вимогами до вимірювання та обчислення об`єму товар повинен відповідати: ДСТУ 4020-2-2001

За вимогами до визначення характеристичних ознак деревини та способів їх вимірювання товар повинен відповідати: ДСТУ EN 1309-3:2019; ДСТУ EN 1310:2005; ДСТУ EN 1311-2001; ДСТУ 2152-93; ТУ У 16.1-1:2018 (п.2.5. договору).

Згідно із п.2.6. договору розрахункова одиниця виміру кількості товару: 1 (один) кубічний метр (куб.м.).

Термін поставки продавцем здійснюється в період від 01 січня 2024 року до 31 березня 2024 року (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору загальна вартість товару, що є предметом даного договору, встановлена в національній валюті України - гривні, відповідно до умов біржового (аукціонного) свідоцтва № 4376/301123/40207618/1 від 30.11.2023 року про результати аукціону з продажу необробленої деревини та складає 5500000,00 грн з ПДВ. Зміна вартості товару не допускається, за винятком випадків, коли сторони погодили зміну умов поставки товару у порядку, визначеному п. 3.3. даного договору.

Згідно п.4.4. договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку на оплату партії товару здійснити оплату (на умовах 100% передоплати) вартості кожної партії товару.

Відповідно до умов п. 5.1. договору, приймання-передача партії товару здійснюється:

- за умовами FCA (нижній/проміжний склад продавця) / ЕХW (верхній склад продавця). У випадку внесення змін до цього договору прийом-передача партії товару можливі за умовами DAP - у погоджене сторонами місце призначення (доставки) та за умовами FCA РСА (нижній/проміжний склад продавця) - у погоджений сторонами залізничний термінал із завантаженням на залізничні вагони;

- за якістю - відповідно до п. 2.1. цього договору;

- за кількістю - відповідно до товарно-транспортних чи залізничних накладних та специфікацій до них за підписом уповноваженої особи та печаткою продавця.

У разі виявлення сторонами невідповідності партії товару вимогам щодо якості та/або кількості, сторони вживають заходів, встановлених п. 5.5. даного договору, що є підставою для заміни такого товару на товар, який буде відповідати вимогам якості, або здійснення допоставки необхідної кількості товару у порядку, встановленому законодавством України.

У випадку, якщо під час приймання-передачі партії Товару відповідно до умов поставки, визначених даним договором, покупець виявить невідповідність якості партії товару вимогам нормативних документів, зазначених у розділі 2 даного договору, розходження по об`єму партії товару між фактично наданим продавцем і зазначеним у цьому договорі, графіку поставки, товарно-транспортних / залізничних накладних, сторони складають акт про невідповідність у 3 (трьох) екземплярах по одному для кожної із сторін договору і один екземпляр - для біржі, який скріплюють підписами представників сторін та печаткою (за наявності), а також проводять фото- та відео-фіксацію виявлених недоліків партії товару. У випадку відмови однієї зі сторін договору від підписання зазначеного акту про невідповідність, інша сторона зазначає про це у акті (п.5.5. договору).

Згідно п.10.2. договору, останній діє до 31.03.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач здійснив повну оплату за товар, що підтверджується копіями платіжних інструкцій: №299 від 27.12.2023 року на суму 2000000,00 грн; №ОР116587 від 03.01.2024 року на суму 231000,00 грн (повернення гарантійного внеску за участь в аукціоні); №317 від 08.01.2024 року на суму 1000000,00 грн; №344 від 30.01.2024 року на суму 1 200 000,00 грн; №385 від 05.03.2024 року на суму 500 000,00 грн; №395 від 13.03.2024 року на суму 570 000,00 грн; №428 від 29.03.2024 року на суму 42 732,28 грн (наявні в матеріалах справи).

У свою чергу згідно із наявними у матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних відповідач відвантажив позивачу товар у загальному об`ємі 4400,00 куб.м.

Так, за твердженням позивача, відповідач не виконав умови договору в повній мірі та не здійснив поставку деревини дров`яної в повному об`ємі. Всупереч вимогам технічних умов - ТУ У 16.1-5:2018 "Деревина дров`яна. Класифікація, облік, технічні вимоги", що чинні з 26.11.2021 року (зміна №1), відповідач у товарино-транспортних накладних на поставку товару під час визначення об`єму деревини дров`яної застосовує коефіцієнт 0,64. Тобто, наявна різниця у визначенні об`єму деревини, яка була поставлена.

Позивач у позові зазначає, що застосовуючи невірний коефіцієнт, відповідачем не було поставлено товар у повній мірі, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Сторонами не заперечується, що правовідносини між ними виникли на підставі укладеного договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами абзацу 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Як було встановлено вище, позивач здійснив повну оплату за товар, що згідно із п.4.1. договору становить 5500000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, встановлює два моменти, коли обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а саме: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач відвантажив позивачу товар у загальному об`ємі 4400,00 куб.м. застосував коефіцієнт 0,64, що не заперечується скаржником.

Відповідно до технічних умов - ТУ У 16.1-5:2018 "Деревина дров`яна. Класифікація, облік, технічні вимоги", що чинні з 26.11.2021 року (зміна №1) здійснюється визначення обсягу деревини у складовій мірі, застосовуючи коефіцієнт повнодеревності для деревини дров`яної промислового використання.

Згідно із таблиці А.3 - "Коефіцієнти повнодеревності для деревини дров`яної промислового використання", для деревини довжиною 2 метри застосовується коефіцієнт 0,60.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обгрунтованості доводів позивача, що відповідачем недопоставлено сплачену позивачем деревину в об`ємі 275,00 куб.м. (4400,00 - 4125,00 = 275,00 куб.м), оскільки, відповідачем було застосовано неправильний коефіцієнт повнодеревності для деревини дров`яної промислового використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Твердження скаржника, що позивач звернувся до суду з неналежним та неефективним способом захисту, право позивача може бути захищено виключно шляхом повернення останньому передоплати за недопоставлену деревину обсягом 275,00 куб.м. за цінами, визначеними станом на момент укладання договору/проведення аукціону, колегія суддів не визнає переконливими доводами, з огляду на наступне.

Так, судовий захист цивільного права та інтересу гарантується Конституцією України (ст.55) та є однією з загальних засад цивільного законодавства (п.5 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 Цивільного кодексу України, а також міститься у ст. 20 Господарського кодексу України, і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаних статтях.

При цьому суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й буде здатний таке право поновити, а також зазначити у позовній заяві, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права / інтересу. У свою чергу, суд має перевірити ці доводи позивача, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, не передання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 року у справі №910/3611/23, від 09.02.2023 року у справі №910/5041/22.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, керуючись наданою законом альтернативою правової поведінки, закріпленою у ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, правомірно заявив вимогу про зобов?язання відповідача виконати на користь позивача зобов`язання за договором і обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з умовами договору та приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Щодо посилання суду першої інстанції на судову практику з подібних правовідносин викладену в постанові Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2023 року у справі № 910/7764/23 колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції враховує ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Про те, останнє не спростовує вищевказаних висновків суду першої інстанції, зокрема, що обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з умовами договору та приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Щодо доводів відповідача, що строк дії договору закінчився 31.03.2024 року, колегія суддів відзначає наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Стаття 631 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, з аналізу наведених правових норм свідчить, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 року у справі № 911/94/23, Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 910/9072/17.

Договір, який є обов`язковим для його сторін, містить в собі погоджені ними умови, на яких сторони домовилися реалізувати свої права та обов`язки, тобто виконати свою частину зобов`язання. Кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони. Водночас зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом. Таке невиконане зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення, та діяти на свій власний розсуд.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що закінчення строку дії договору, не звільняє відповідача від виконання взятого на себе обов`язку здійснити поставку повного обсягу деревини.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що позовна вимога позивача була пред`явлена в межах умов договору, де його предмет станом на момент подання позову у даній справі мав іншу закупівельну ціну та собівартість - тобто, була спрямована на виконання обов`язку в натурі за вже недіючим зобов`язанням із перевищенням фактичної ціни договору (виходом за межі умов такого договору), оскільки позивач не може нести негативні наслідки неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Водночас, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивач протягом чинності договору та після отримання кожної партії деревини жодних повідомлень відповідачу щодо неналежної кількості (обсягу) предмету договору не надсилав та претензій в частині неотримання партії товару не пред`являв, актів про невідповідність отриманого за договором товару, оформлених у порядку п.5.5. договору, оскільки останнє не позбавляє позивача в силу положень ст. 693 Цивільного кодексу України права вимагати від відповідача виконання ним зобов`язання за спірним договором.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 06.04.2023 року у справі №908/507/22 є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Так, предметом позову у справі 908/507/22 є обмін невикористаних позивачем талонів на пальне на нові з новим строком дії.

Таким чином, через нерелевантність до обставин цієї справи, що розглядається, висновків, викладених у вказаній постанові, колегія суддів їх не бере до уваги.

При цьому, колегія суддів відзначає, що посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для апеляційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Підставою для апеляційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови, саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. До того ж цитування скаржником окремих висновків, наведених у відповідних постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави апеляційного оскарження судових рішень, передбаченої ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для апеляційного оскарження, має місце тоді, коли суд першої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.

Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 154/3029/14-ц.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач виконав свої зобов`язання з перерахування відповідачу оплати за товар, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки товару у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано висновки щодо всіх суттєвих доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що доводи апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" фактично зводяться до доводів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року у справі №910/14008/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року у справі №910/14008/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/14008/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки, передбачені ст. ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата підписання 11.06.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці.