ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/47/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 року, суддя в І інстанції Літвінов С.В., в м. Одесі

у справі №916/47/25

за позовом: Фізичної особипідприємця Єзуса Всеволода Анатолійовича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України

про стягнення 84 694,61 грн

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 року Фізична особапідприємець Єзус Всеволод Анатолійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України, в якій просив суд стягнути з відповідача 81 362,99 грн основного боргу та 3331,62 грн 3 % річних, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг №1 від 08.09.2023 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України на користь Фізичної особипідприємця Єзуса Всеволода Анатолійовича 81 362,99 грн основного боргу, 3 % річних у розмірі 3331,62 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на відсутність доказів оплати заборгованості та доказів які б спростовували позовні вимоги.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України, в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Акти здання-приймання наданих послуг, які надані позивачем до позову, Відповідач не підписував. Тобто відсутні належні та допустимі докази надання послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 84 694,61 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України на рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25; розгляд даної апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.09.2023р. між Фізичною особою-підприємцем Єзусом Всеволодом Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ був укладений договір про надання послуг №1 від 08.09.2023.

Відповідно до умов п.2.1. предмету договору Позивач надав Відповідачу послуги, що підтверджується підписаними Актами здання-приймання наданих послуг: Акт від 29.09.2023р. на суму 20646,88 грн. Акт від 31.10.2023р. на суму 31624,71 грн. Акт від 30.11.2023р. на суму 24741,28 грн. Акт від 31.12.2023р. на суму 22637,94 грн. Акт від 31.01.2024р. на суму 29733,28 грн. Акт від 29.02.2024р. на суму 20762,76 грн. Акт від 31.03.2024р. на суму 25784,16 грн. Акт від 30.04.2024р. на суму 30181,63 грн. Акт від 31.05.2024р. на суму 20480,69 грн. Акт від 30.06.2024р. на суму 26372,04 грн. Акт від 31.07.2024р. на суму 23566,74 грн. Акт від 31.08.2024р. на суму 25297,45 грн. Акт від 30.09.2024р. на суму 20335,19 грн. Акт від 31.10.2024р. на суму 29591,39 грн. Акт від 26.11.2024р. на суму 25138,96 грн.

Позивач зазначив, що загальна сума наданих послуг за період з вересня 2023р по листопад 2024 р. склала 376 895,10 грн.

01.04.2024 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоди до договору №1 від 08.09.2023р.

Згідно п.4.4 додаткової угоди від 01.04.2024р. до договору №1 від 08.09.2023р. Оплата наданих послуг здійснюється на підставі акту(ів) здавання - приймання наданих послуг в наступному порядку:

- за п.4.3.1. договору за поточний місяць у національній валюті України у безготівковій формі у повному обсязі до 10 го числа місяця наступного за розрахунковим;

- за п.п.4.3.2, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.5 до кінця наступного місяця за звітним при умові надання документів за п.2.4 дійсного Договору та отримання коштів від контрагентів Замовника.

Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання стосовно плати за наданні послуги сплативши 295 532,11грн.

Сума основної простроченої заборгованості на яку виникли зобов`язання з оплати наданих послуг Позивача складає 81362,99 грн.

У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за договором Позивачем було нараховано Відповідачу 3% річних у розмірі 3331,62 грн.

Враховуючи вищевикладене, ФОП Єзус Всеволод Анатолійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України, в якій просив суд стягнути з відповідача 81 362,99 грн. основного боргу, та 3 % річних у розмірі 3331,62 грн, а також суму судових витрат.

Предметом апеляційного перегляду є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 81 362,99 грн основного боргу за надані послуги.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договір №1 від 08.09.2023р за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

В силу частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Як зазначалося вище, на виконання вищенаведеного договору сторонами без зауважень було підписано та скріплено печатками акти здання-приймання наданих послуг, а саме: Акт від 29.09.2023р. на суму 20646,88 грн. Акт від 31.10.2023р. на суму 31624,71 грн. Акт від 30.11.2023р. на суму 24741,28 грн. Акт від 31.12.2023р. на суму 22637,94 грн. Акт від 31.01.2024р. на суму 29733,28 грн. Акт від 29.02.2024р. на суму 20762,76 грн. Акт від 31.03.2024р. на суму 25784,16 грн. Акт від 30.04.2024р. на суму 30181,63 грн. Акт від 31.05.2024р. на суму 20480,69 грн. Акт від 30.06.2024р. на суму 26372,04 грн. Акт від 31.07.2024р. на суму 23566,74 грн. Акт від 31.08.2024р. на суму 25297,45 грн. Акт від 30.09.2024р. на суму 20335,19 грн. Акт від 31.10.2024р. на суму 29591,39 грн. Акт від 26.11.2024р. на суму 25138,96 грн., що свідчить про виникнення у відповідача згідно з приписами чинного законодавства України та узгодженими сторонами умов договору відповідного обов`язку з оплати відповідних послуг.

Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання стосовно плати за наданні послуги, сплативши 295 532,11 грн.

Сума основної простроченої заборгованості на яку виникли зобов`язання з оплати наданих послуг Позивача складає 81 362,99 грн.

Доказів того, що відповідач розрахувався з позивачем у відповідній сумі матеріали справи не містять, відповідачем не надано.

Доводи апелянта щодо недоведення позивачем факту надання послуг відповідачу за відповідними актами колегія суддів не приймає до уваги, оскільки акти містять підпис та відбиток печатки даного підприємства, при цьому печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому, з огляду на той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства відповідача використовувалась проти його волі, отже, відповідні акти узгоджені сторонами.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду щодо проставлення печатки однієї із сторін на спірних документах викладено в постанові від 23.07.2019 у справі №918/780/18.

Крім того, згідно матеріалів справи, відповідач періодично здійснював оплати за надані позивачем послуги, тобто, відповідач вчинив конклюдентні дії, які свідчать про отримання останнім відповідних послуг від позивача.

Суд звертається до висновків Верховного Суду у постанові від 10.09.2019 у справі №916/2403/18 та враховує, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права, узгоджені сторонами умови договору, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів проведення оплати вартості послуг у заявленому позивачем розмірі, судова колегія, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за даним договором, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором у сумі 81 362,99 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3331,62грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних перевірений судом, сума стягнення 3 % річних в розмірі 3331,62 грн підлягає стягненню.

Отже, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому вони не можуть слугувати підставою для його скасування з доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів зауважує на тому, що доказів проведення відповідачем оплати вартості товару, поставленого позивачем відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних, до суду першої інстанції не подано.

Будь-яких доказів в підтвердження своєї позиції відповідачем суду не було надано, тоді як надані позивачем докази у своїй сукупності, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 84 694,61 грн.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України на рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Контейнери України на рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/47/25 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська