ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/926/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/926/21

За позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області (65032, м. Одеса, проспект Шевченко, 4, ) та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (67654, Одеська обл., Одеський р-н, село Маяки, вулиця Богачова, будинок 99)

До відповідача: Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок (67600, Одеська обл., Одеський район, м. Біляївка, вул. Костіна, 41, )

про розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, припинення права оренди земельної ділянки

Представники:

від прокуратури: Євглевський А.В., посвідчення

від Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області: Гончаров В.М., самопредставництво

від Білгород-Дністровської районної державної адміністрації: не з`явився

від Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок: Кравченко О.М., ордер

Встановив: В червні 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про:

- розірвання договору оренди, укладеного 20.09.2004 між Білгород-Дністровською РДА і Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок (далі Біляївська районна організація УТМР; відповідач), щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 2,1518 га, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області, для розміщення Єгерського пункту "Хатки", який зареєстрований у Одеській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004 №259, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про інше речове право 6735414);

- скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 щодо державної реєстрації за Біляївською районною організацією УТМР права оренди на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей;

- припинення права оренди Біляївської районної організації УТМР на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем здійснюється використання спірної земельної ділянки, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, на території заповідного урочища "Дністровські плавні", не за цільовим призначенням, всупереч екологічним вимогам.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.04.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2025р. касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2024 у справі №916/926/21 скасовано. Справу №916/926/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025р. справу №916/926/21 передано на розгляд судді Д`яченко Т.Г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2025р. прийнято справу №916/926/21 до свого провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче засідання у справі призначено на "21" квітня 2025 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачам та прокурору, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду з урахуванням висновків, що викладено у Постанові Верховного Суду від 23.01.2025р. Викликано учасників справи та прокурора у підготовче засідання, призначене на 21.04.2025р. о 10:20.

07.04.2025р. до суду відповідачем було надано відзив на позовну заяву.

21.04.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2025р. о 14:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від повідомлено Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "14" травня 2025 р. о 14:00. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 14.05.2025р. о 14:00.

14.05.2025р. суд оголосив перерву у розгляді справи по суті до 28.05.2025р. о 15:30, із викликом учасників справи в судове засідання. Резервна дата 02.06.2025р. об 11:00.

У судовому засіданні 02.06.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 10.06.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін суд встановив.

В обґрунтування поданого позову прокурором було зазначено суду, що відповідачем порушено вимоги земельного, водного та природоохоронного законодавства України, оскільки останнім, на думку прокурора, не дотримано режим використання земель природно-заповідного призначення та земель прибережних-захисних смуг.

За поясненнями прокурора, розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 03.11.2003 року № 1496 надано Біляївській районній організації Українського товариства мисливців та рибалок, м.Біляївка Одеського району Одеської області, земельну ділянку водного фонду загальною площею 2, 1580 га, в тому числі 0,7943 га забудованих земель, розташованих поза межами населеного пункту на території Білгород-Дністровського району у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років під розміщення Єгерського пункту Хатки.

На підставі вказаного розпорядження між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок 20.09.2004р. було укладено Договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 2,1580 га, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області, строком на 49 років для розміщення Єгерського пункту «Хатки», який зареєстрований у Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004р. №269.

Як було зазначено прокурором, вказаний Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0001 також зареєстрований у Державномоу реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А. від 20.08.2014р. №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про інше речове право 6735414).

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги прокурором було зазначено суду, що Договір оренди підлягає розірванню, у зв`язку із нецільовим використанням Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок земельної ділянки.

Посилаючись на вимоги Закону України Про оренду землі, Закону України Про охорону земель, Земельного кодексу України, прокурор зазначав, що відповідачем допущено порушення вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства України у вигляді недотримання режиму використання земель природно-заповідного призначення та земель прибережних-захисних смуг, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та невиконання встановлених щодо об`єкта оренди обмеженою (обтяжень) в обсязі, передбаченому законом.

Прокурором було зазначено суду, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 входить до складу території заповідного урочища Дністровські плавні, в межі якого увійшов один глинобитний будинок Єгерського пункту, орендована земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, щодо якої у відповідності до положень Земельного та Водного кодексів України будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), в тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів заборонено та наразі відповідачем здійснено самовільну забудову земельної ділянки, що прямо суперечить умовам спірного договору оренди та вимогам природоохоронного законодавства.

За поясненням прокурора, Актом обстеження території заповідного урочища Дністровські плавні встановлено наявність 26 мисливських будинків з причалом та іншою соціальною інфраструктурою, які знаходяться поза межами першого поясу (поясу суворого режиму).

Прокурором було зазначено суду, що за результатами огляду об`єктів на спірній земельній ділянці, Головним управлінням державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області, на наданій в оренду земельній ділянці встановлено, зокрема, капітальні споруди з мережами водопостачання та каналізації, розташовані безпосередньо на березі річки Дністер всупереч п. 15.2.2.2 ДБН В.2.5.-74:2013 Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди; листом тієї ж служби від 31.08.2015 року встановлено 36 будівель і споруд; за інформацією Державної екологічної інспекції в Одеській області від 31.08.2015 року, при візуальному огляді встановлено існування 56 дерев`яних будинків з бетонною основою.

Разом з тим прокурор також посилається на те, що у відповідності до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянами у період з 2016-2018 року, набуто право власності на дачні будинки, які знаходяться на орендованій земельній ділянці за 18 особами, та зареєстровано у відповідності до цільового призначення землі рекреаційного призначення, код 07.03 для індивідуального дачного будівництва.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги прокурором було зазначено суду, що Біляївська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок, здійснила нецільове використання земельної ділянки, допустивши забудову земельної ділянки, у тому числі дачними будинками, наданої в оренду відповідачу, що перебуває в межах прибережної захисної смуги, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору оренди спірної земельної ділянки, що і стало підставами для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Прокурор вважає, що використання земельної ділянки, яка розташована в межах об`єкту природно-заповідного фонду з порушенням режим використання такого об`єкту з використанням земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

За поясненнями прокурора, оскільки орендована відповідачем земельна ділянка площею 2,158 га розташована в межах заповідного урочища «Дністровські плавні», відповідач зобов`язаний здійснювати користування земельною ділянкою з врахуванням положень Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Прокурор вважає, що допустивши забудову земельної ділянки, у тому числі дачними будинками, наданої в оренду для розміщення Єгерського пункту «Хатки, що перебуває у межах прибережної захисної смуги, відповідачем здійснено нецільове використання земельної ділянки, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору.

Також, за поясненнями прокурора, Біляївська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок порушила режим використання території природно-заповідного фонду заповідного урочища «Дністровські плавні» встановлений статтями 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», що є використанням земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Щодо дотримання позовної давності при зверненні до суду, прокурором було зазначено, що факт перебування споруд, у тому числі дачних будинків в межах прибережної захисної смуги річки Дністер та заповідного урочища Дністровські плавні свідчить про триваюче порушення.

Обласна прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з позовом про розірвання договору оренди землі, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.

Прокурор вважає, що в цій справі відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном, тим більше з урахуванням використання такого майна внаслідок недобросовісності поведінки відповідача.

Крім того, за позицією прокурора, Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 у справі №815/3807/13-а скасовано рішення Одеської обласної ради від 14.02.2013 № 738-VI щодо скасування статусу об`єкта заповідного фонду місцевого значення частини заповідного урочища Дністровські плавні на території Білгород-Дністровського району Одеської області площею 158.3649 га. Будь-яких інших рішень щодо зміни/скасування меж заповідного урочища Дністровські плавні Одеською обласною радою не приймалось.

Прокурор вважає, що вказана територія площею 158,3649 га, у тому числі і орендована відповідачем земельна ділянка, залишились у складі заповідного урочища Дністровські плавні.

Надаючи відзив під час нового розгляду справи, Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок було зазначено суду, що земельна ділянка загальною площею 2.1580 га з кадастровим номером :01:005:0001, розташована поза межами населеного пункту на території Білгород Дністровського району Одеської області, яка надана у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років під розміщення Єгерського пункту "Хатки", знаходиться поза межами території як заповідного урочища Дністровські плавні, так і національного природного парку "Нижньодністровський" і відноситься до категорії земель водного фонду за основним цільовим призначенням.

За поясненнями відповідача, наразі межі заповідного урочища «Дніпровські плавні» не встановлені в натурі.

З технічної документації з передачі земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років Біляївській районній організації КТМР під розміщення існуючого Єгерського пункту "Хатки" за замовленням №28 від 30.04.2002 року, виготовленої Одеським філіалом Українського державного інституту проектування садів та виноградників "УКРДІПРОСАД", вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 загальною площею 2.1580 га, надана в оренду Біляївській РО УТМР, і відноситься. до категорії земель водного фонду (Розпорядження Білгород - Дністровської РДА від 03.112003 року).

За посиланням відповідача, в матеріалах справи відсутні будь-які протилежні докази про нібито знаходження земельної ділянки площею 2.1580 га в межах заповідного урочища "Дністровські плавні".

На переконання відповідача, не складено жодного висновку експертизи про існування капітальних споруд Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок в межах прибережної захисної смуги.

Відповідачем було зазначено, що документи підтверджують те, що розміщені будівлі та споруди на території орендованої земельної ділянки не є капітальними та в матеріалах справи відсутні будь-які докази капітальності спірних споруд, ніяка судова будівельна - технічна експертиза не доказує зворотного.

За поясненнями відповідача, обраний прокуратурою спосіб у вигляді розірвання договору та скасування рішення державного реєстратора без вирішення питання щодо повернення спірної земельної ділянки орендодавцеві у зв`язку з находженням на ній нерухомого майна, що належить членам Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок без вирішення питання щодо цих об`єктів нерухомості, не лише не захищає цей інтерес територіальної громади, але й перешкоджає в його належному захисті в подальшому, так як припиняє правову підставу отримання орендних платежів та не відновлює становище.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін за час розгляду справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право особи на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №372/2238/17.

Як з`ясовано судом, позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації обґрунтовано тим, що відповідачем здійснюється використання спірної земельної ділянки, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, на території заповідного урочища "Дністровські плавні", не за цільовим призначенням, всупереч екологічним вимогам та правовою підставою позову визначено ст. ст. 141, 152, 211 Земельного кодексу України ст. ст. 611, 651 Цивільного кодексу України, ст. 32 Закону України "Про оренду землі", ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як з`ясовано судом, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 № 496-ХХІ було затверджено перелік нововиявлених територій та об`єктів природно-заповідного фонду області місцевого значення, до якого, зокрема включено заповідне урочище "Дністровські плавні", площею 7 620,00 га.

Відповідно до Положення про заповідне урочище "Дністровські плавні", урочище створено з метою збереження біологічного різноманіття й унікальних плавневих екосистем гирлової області річки Дністер, що має важливе наукове, природоохоронне санітарно-екологічне, пізнавальне та естетичне значення.

Заповідне урочище "Дністровські плавні" було основою для створення в 1996-1997 роках Національного природного парку Нижньодністровський. Землі заповідного урочища відносяться до земель природоохоронного призначення і входять до складу природно-заповідного фонду Одеської області та України.

Як встановлено судом, Розпорядженням Білгород-Дністровської РДА від 03.11.2003 № 1496 надано Біляївській районній організації УТМР земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,1580 га, в тому числі 0,7943 га забудовані землі, розташовану поза межами населеного пункту на території Білгород-Дністровського району (47-й км автодороги Одеса-Рені), у довгострокове користування, на умовах оренди, строком на 49 років, під розміщення Єгерського пункту "Хатки".

За матеріалами справи з`ясовано, що на підставі вказаного розпорядження, 20.09.2004 між Білгород-Дністровською РДА (орендодавець) та Біляївською районною організацією УТМР (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобов`язувався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області.

Згідно з п. п. 2 - 4 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,1580 га, у тому числі, 2,1580 під будівлями і дворами. На земельній ділянці знаходиться об`єкти нерухомого майна немає, а також інші об`єкти інфраструктури: повітряна лінія електропередач. Земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями та спорудами.

Договір укладено на 49 років (п. 8 договору).

Відповідно до п. п. 13 - 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для розміщення Єгерського пункту "Хатки". Цільове призначення земельної ділянки землі водного фонду. Умови збереження стану об`єкта оренди забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

За умовами п. 35 договору, його дія припиняється шляхом розірвання за: рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, а також підстав, визначених законом.

Пунктом 36 договору встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: нецільове використання земельної ділянки; несвоєчасна сплата орендної плати за земельну ділянку. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни або розірвання договору (п. 37 договору).

За п. 40 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрі. Невід`ємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень(обтяжень) у її використанні та встановлення земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація по передачі земельної ділянки у випадках, передбачених законом; акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Цей договір був зареєстрований в Одеській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004 номер 259, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на підставі рішення державного реєстратора Алексєєнко В. А. від 20.09.2014 номер 15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про інше речове право: 6735414).

Згідно з технічною документацією по передачі земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди, строком на 49 років, Біляївській районній організації УТМР під розміщення існуючого Єгерського пункту "Хатки", виготовленої Одеським філіалом Українського державного інституту проєктування садів та виноградників "УКРДІПРОСАД", земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 загальною площею 2,1580 га надана в оренду Біляївській районній організації УТМР, відноситься до категорії земель водного фонду.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у ст. 13 Конституції України, серед іншого, визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За ст. 31 Закону України "Про оренду землі", якою регулюється припинення договору оренди землі, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

При цьому, положення ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" імперативно передбачають, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21).

Частиною 3 ст. 152 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема припинення правовідношення.

На спростування доводів відповідача, щодо обрання прокурором неналежного способу захисту, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.12.2022 у справі №914/1688/21 виснував, що розірвання договору оренди це спосіб захисту прав та інтересів суб`єктів правовідносин, передбачений законодавством.

Також, Верховний Суд у справі № 914/1688/21 врахував висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №922/3166/20 про те, що обов`язок орендаря повернути земельну ділянку та привести її в придатний для подальшого використання стан невід`ємно пов`язаний з настанням певного юридичного факту припинення чи розірвання договору оренди землі; а тому після припинення чи розірвання договору оренди у орендаря виникає обов`язок повернути земельну ділянку орендодавцю.

Крім того, Верховний Суд у справі № 914/1688/21 погодився із доводами скаржника про те, що позовна вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки без вимоги про повернення такої земельної ділянки орендодавцю є належним та ефективним способом захисту.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі №916/5165/23 дійшов висновку, що наслідки припинення або розірвання договору оренди землі визначені у ст. 34 Закону України "Про оренду землі". Так, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Як і розірвання договору оренди землі, таке повернення прямо передбачене законом.

У даній справі, Верховним Судом, задовольняючи частково касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури, скасовуючи постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2024 у справі №916/926/21 та направляючи справу №916/926/21 на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, було зазначено, що вирішуючи спір у цій справі №916/926/21, господарські суди попередніх інстанцій вказаних вище норми права та висновків Верховного Суду щодо їх застосування не врахували, в основу своїх рішень фактично поклали взаємовиключні висновки; на підставі всіх наявних у справі документів відповідно до ст. 86 ГПК України не перевірили правового статусу всієї спірної земельної ділянки; не здійснили належної оцінки доводам прокурора про те, що орендована земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, щодо якої встановлений особливий правовий режим використання; що допустивши забудову земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, у тому числі дачними будинками, наданої в оренду для розміщення Єгерського пункту "Хатки", відповідач здійснив її нецільове використання і порушив вимог земельного і екологічного законодавства, що є недопустимим.

На виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства; розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (див, зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц, від 20.07.2020 у справі № 923/196/20).

Склад земель регулює ст. 18 ЗК України, а її категорії визначає ст. 19 цього Кодексу.

Так, відповідно до вказаних норм, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, у тому числі, на землі водного фонду.

Частиною 1 ст. 58 ЗК України, ст. 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Правовий режим прибережних захисних смуг визначається ст. ст. 60 62 ЗК України та ст. ст. 1, 88 90 ВК України.

Так, згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Згідно з ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га 25 м; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 м.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено законом.

Отже, суд зазначає, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, потрібно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам цього Кодексу (постанови Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №310/5834/13-ц, від 21.02.2024 у справі № 495/4980/21 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №469/1393/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14).

Подібні правові висновки викладено і у постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі №921/504/20.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду (постанова Верховного Суду від 18.07.2022 у справі №330/1009/19).

В Україні землі водного фонду є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання (див. також постанову Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №495/4980/21).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України).

Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. ст. 18, 19, п. "а" ч. 1 ст. 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст. 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Перевіряючи правовий статус спірної земельної ділянки, суд зазначає, що як вже встановлено судом, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 №496-ХХІ було затверджено перелік нововиявлених територій та об`єктів природно-заповідного фонду області місцевого значення, до якого, зокрема включено заповідне урочище "Дністровські плавні", площею 7620,00 га та відповідно до Положення про заповідне урочище "Дністровські плавні", урочище створено з метою збереження біологічного різноманіття й унікальних плавневих екосистем гирлової області річки Дністер, що має важливе наукове, природоохоронне санітарно-екологічне, пізнавальне та естетичне значення.

Землі заповідного урочища "Дністровські плавні" відносяться до земель природоохоронного значення та входять в склад природно-заповідного фонду Одеської області та України.

Надаючи оцінку доводам прокурора про те, що орендована земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, щодо якої встановлений особливий правовий режим використання, суд зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0001 входить до складу території заповідного урочища Дністровські плавні, в межі якого увійшов один глинобитний будинок Єгерського пункту, орендована земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, щодо якої у відповідності до положень Земельного та Водного кодексів України будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), в тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів заборонено, відповідачем здійснено самовільну забудову земельної ділянки, що прямо суперечить умовам спірного договору оренди та вимогам природоохоронного законодавства.

Фізичною особою-підприємцем Степановим Р.В. (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №013933 від 15.11.2018р.) згідно листа від 30.11.2020р. №215 надано інформацію, що межа земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0001 з боку траси Одеса-Ізмаїл до урізу річки Дністер в найменший ширині орендованої земельної ділянки становить 16 метрів, в найбільшій 63 метра.

З урахуванням викладеного та зазначеного, судом встановлено, що орендована відповідачем земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер та має особливий режим використання.

Відповідно до акту обстеження території заповідного урочища Дністровські плавні на території Білгород-Дністровського району комісією, створеною розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.11.2012 №837/А-2012, встановлено:

1.Заповідне урочище Дністровські плавці створене 1 жовтня 1993 року рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів № 496 - XXI 3 метою збереження ділянок заплав в пониззі р.Дністер, що мають особливе природоохоронне значення з типовими й унікальними природними комплексами, багатим генофондом флори й фауни (додаток № 1 до рішення).

2.Землі заповідного урочища Дністровські плавні відносяться до земель природоохоронного значення та входять до складу природно-заповідного фонду Одеської області і України.

3.Межі заповідного урочища Дністровські плавні па території Білгород - Дністровського району згідно з рішенням про створення та картосхемою були визначені таким чином: від Стрілки - місця впадіння р. Турунчук в р. Дністер - вгору за течією Дністра тягнеться до єрика біля у 51 км автодороги Маяки - Паланка. Далі по межі через очеретяні асоціації тягнеться на південь до озера Тора і по заповідному берегу єрика виходить до Дністровського лиману. Потім кордон тягнеться вглибину лиману на 1 км. Ця кілометрова зона акваторії лиману тягнеться вздовж його північного берега, до правого берега гирла Кіляри. Звідси кордон проходить вздовж русла гирла до русла Глибокого Турунчука і потім проходить через очеретяні асоціації у південно - західному напрямку вздовж русла Мертвого Турунчука. Там межа проходить по лівому берегу до кінця русла і по цьому азимуту через очеретяні асоціації доходить до Стрілки.

4.В результаті огляду території заповідного урочища комісією було встановлено, що на ній знаходяться наступні об`єкти господарської діяльності:

- автомобільна дорога Одеса-Рені 2-ї категорії шириною 9 м з середньодобовою інтенсивністю руху ~ 1000 об`єктів на добу;

- від 41 км автодороги Одеса - Рені кабелі зв`язку з їх охоронними зонами;

- від 44 км автодороги Одеса - Рені розташовані повітряна лінія електропередачі 110 кВ (металеві опори), повітряна лінія електропередачі 10 кВ (залізобетонні опори) з їх охоронними зонами до 20 м;

- до 46 км автодороги Одеса - Реші знаходяться квартали ДП Одеське лісове господарство.

- на 49 км автодороги Одеса - Рені знаходиться митна і прикордонна служби, що виконують догляд вантажного, пасажирського і річкового транспорту з причалом та допоміжними спорудами адміністративних будинків, 26 мисливських будинків Біляївської районної організації мисливців та рибалок Одеської обласної організації У ТМР з причалом та іншою соціальною інфраструктурою;

- на 50 км автодороги Одеса - Рені знаходиться польова база лабораторія по проведенню екологічних інформаційно-освітніх програм університету 1.1. Мечникова, колишній майновий комплекс Одеського обилрибкомбінату з промисловою інфраструктурою переданий в оренду ПП Перша Дністровська заводь, вулиця Плавнева населеного пункту с. Удобне з 11 жилими і господарськими будівлями з їх присадибними ділянками, електротрансформатором та електромережею.

5.Уздовж узбіч автомобільної дороги на відстані 30 м і більше виявлена велика кількість побутового сміття, залишена автоводіями та туристами. Маються окремі плями виливу паливно мастильних матеріалів, залишки тари та промасленого ганчір?я. Забруднені протоки та місця неорганізованого відпочинку (т.2, а.с. 220).

У листі Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області від 18.08.2006 №3-1/2849 Про розгляд проекту облаштування земельної ділянки під розміщення існуючого єгерського пункту Хатки на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл вказано, що єгерський пункт призначений для тимчасового перебування мисливців, на території ділянки існує 36 будівель та споруд. Держсанепідемслужбою Одеської області вказано на можливість подальшого розміщення єгерського пункту Хатки на вказаній території.

За інформацією Державної екологічної інспекції в Одеській області (лист від 31.08.2015 № 1980/12) при візуальному огляду представником Державної екологічної інспекції в Одеській області встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовані 56 дерев`яних будинків з бетонною основою, прилегла територія яких обкладена бетонною плиткою, через що встановити чи пов`язані будинки фундаментально з землею на момент перевірки не вбачається можливим. Крім того, встановлено, що на одній з частин земельної ділянки ведеться будівництво нового об`єкту, заливається заглиблений бетонний фундамент.

Відповідно до листа Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 11.02.2021 № 455/05-41/670 земельна ділянка, яка знаходиться в оренді Біляївської РО УТМР, перебуває на території заповідного урочища Дністровські плавні. Враховуючи, що діяльність у межах земельної ділянки заповідного урочища Дністровські плавні, що знаходиться в оренді Біляївської РО УТМР, не відповідає вимогам статті 30 Закону України Про природно-заповідний фонд України Департаментом не оформлювались відповідні охоронні зобов`язання.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянами у період 2016-2018 років набуто право власності на дачні будинки, які знаходяться на орендованій земельній ділянці.

Головним управлінням державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області, на наданій в оренду земельній ділянці встановлено, зокрема, капітальні споруди з мережами водопостачання та каналізації, розташовані безпосередньо на березі річки Дністер всупереч п. 15.2.2.2 ДБН В.2.5.-74:2013 Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди; листом тієї ж служби від 31.08.2015 року встановлено 36 будівель і споруд; за інформацією Державної екологічної інспекції в Одеській області від 31.08.2015 року, при візуальному огляді встановлено існування 56 дерев`яних будинків з бетонною основою.

Також, за час розгляду справи судом встановлено, що Біляївська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок порушила режим використання території природно-заповідного фонду заповідного урочища Дністровські плавні», що є використанням земельної ділянки в супереч екологічним вимогам.

З урахуванням викладеного та зазначеного, суд приходить до висновку, що допустивши забудову земельної ділянки, у тому числі дачними будинками, наданої в оренду відповідачу, що перебуває в межах прибережної захисної смуги, Біляївська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок здійснила нецільове використання земельної ділянки, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору оренди спірної земельної ділянки.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди, що укладений 20.09.2004 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією і Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 2,1518 га, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області, для розміщення Єгерського пункту "Хатки", який зареєстрований у Одеській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004 №259, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про інше речове право 6735414).

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та припинення права оренди, судом зазначається таке.

Статтею 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

За таких обставин, враховуючи, що право оренди відповідача на спірну земельну ділянку зареєстровано на підставі договору, який розірвано судом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в частині скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 щодо державної реєстрації за Біляївською районною організацією УТМР права оренди на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та припинення право оренди Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Результатом процесу мотивування судового рішення є формування обґрунтованих висновків у справі та прийняття одного з встановлених процесуальним законом рішень (повне або часткове задоволення позову, відмова у задоволенні позову).

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши в сукупності всі подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 30645,00 грн. покладаються на відповідача.

Щодо позовної давності.

За правилами статей 256-258 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Суд зазначає, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки.

У даній справі прокурор звернувся до суду в інтересах Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з позовом, по суті вимоги якого є усунення порушення, яке триває та мало місце на момент звернення до суду та, відповідно, на негаторний позов не поширюється вимога про застосування позовної давності, у зв`язку з чим клопотання відповідача залишається судом без задоволення.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації до Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок про розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, припинення права оренди земельної ділянки - задовольнити повністю.

2.Розірвати договір оренди, укладений 20.09.2004 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 2,1518 га, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області, для розміщення Єгерського пункту "Хатки", який зареєстрований у Одеській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004 № 259, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, номер запису про інше речове право 6735414).

3.Скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 щодо державної реєстрації за Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок права оренди на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

4.Припинити право оренди Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району, Одеської області, кадастровий номер :01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.

5.Стягнути з Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок (67600, Одеська обл., Одеський район, м. Біляївка, вул. Костіна, 41, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 30645 (тридцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 10 червня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко