РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2025Справа № 910/3012/25
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"

про стягнення 13383,61 грн

Суддя Усатенко І.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" про стягнення 13383,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-40637393/2020-001 від 23.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті.

02.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування санкцій, оскільки, включено останній день, наданий відповідачу для оплати. До відзиву долучено контр розрахунок, згідно якого сума 3% річних - 5131,57 грн, втрат від інфляції - 8241,36 грн.

14.05.2025 від відповідача надійшла заява про зменшення 3% річних та втрат від інфляції на 95 % до 668,65 грн, мотивована тим, що позивачу не було завдано збитків.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (замовник) укладено договір №99-40637393/2020-001 про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 1.1. предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.4 договору надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Пунктом 2.1.4 договору передбачено обов`язок замовника сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника.

Згідно п. 2.1.5 договору замовник зобов`язаний відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Замовник зобов`язаний у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7 договору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 № 910/240/24, яке набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" суму з плати за користування вагонами у розмірі 125835,48 грн, суму збору за зберігання вантажу у розмірі 3965,88 грн та суму судового збору в розмірі 2684,00 грн.

При розгляді справи № 910/240/24 судом встановлено, що на підставі актів загальної форми ГУ-23 №№ 5409, 5421, 5422 за час затримки вагонів в очікуванні листів власника (оператора) вагонів №Д-48/2089, №Д-48/2088, №Д-48/1884 щодо подальших дій з вагонами, працівниками станції Батуринська нарахована плата за користування вагонами по відомості плати за користування вагонами ф.ГУ-46 № 18059002 в сумі 96043,08 грн (з ПДВ), збору за зберігання вантажу по накопичувальній картці ф.ФДУ- 92 №18059007 в сумі 3019,92 грн. (з ПДВ), по відомості ф. ГУ-46 №24049010 в сумі 29792,40 грн. (з ПДВ), збору за зберігання вантажу по накопичувальній картці ф.ФДУ-92 №26049006 в сумі 945,96 грн. (з ПДВ), на загальну суму 129801,36 грн., які підписані власником вагонів із запереченням щодо незгоди з нарахованими сумами платежів, у зв`язку з чим нараховані кошти в безспірному порядку списані не були.

Відповідно до ч. 4 ст 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність у замовника обов`язку оплатити кошти у загальній сумі 129801,36 грн, що складаються з: плати за користування вагонами в сумі 96043,08 грн з ПДВ (ф.ГУ-46 № 18059002), збору за зберігання вантажу в сумі 3019,92 грн з ПДВ (ф.ФДУ- 92 №18059007), плати за користування вагонами у сумі 29792,40 грн з ПДВ (ф. ГУ-46 № 24049010), збору за зберігання вантажу в сумі 945,96 грн з ПДВ (ф.ФДУ-92 № 26049006).

Як вбачається з витягу з реєстру документів зі спеціальним режимом використання від 10.09.2024 відповідачем сплачено кошти у сумі 129801,36 грн за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 № 910/240/24.

Проте, оскільки, обов`язок з оплати виник у відповідача з договору № 99-40637393/2020-001 від 23.03.2023, позивач звернувся до суду з приводу стягнення 3 % річних та втрат від інфляції за прострочення грошового зобов`язання.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (частина перша); суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина друга); загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 908, 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Замовник зобов`язаний у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7 договору).

Плату за користування вагонами включено до відомостей плати за користування вагонами № 24049010 від 24.04.2023 та № 18059002 від 18.05.2023, а збір за зберігання вантажів - до накопичувальних карток № 18059007 від 16.05.2023 та № 26049006 від 10.07.2023.

Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити оплати наступним чином: грошові кошти у сумі 29792,40 грн за відомістю плати за користування вагонами № 24049010 від 24.04.2023 до 26.04.2023 (прострочення з 27.04.2023); грошові кошти у сумі 96043,08 за відомістю плати за користування вагонами № 18059002 від 18.05.2023 до 22.05.2023 (прострочення з 23.05.2023); грошові кошти у сумі 3019,92 грн за накопичувальною карткою № 18059007 від 16.05.2023 до 18.05.2023 (прострочення з 19.05.2023); грошові кошти у сумі 945,96 грн за накопичувальною карткою № 26049006 від 10.07.2023 до 12.07.2023 (прострочення з 13.07.2023).

Судом встановлено наявність прострочення грошового зобов`язання відповідачем на загальну суму 129801,36 грн, яке було ним сплачено 10.09.2024.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановленими судом обставинами підтверджено обгрунтованість заперечень відповідача щодо невірно визначеного періоду нарахування 3% річних та включення в означений період останнього дня, наданого відповідачу для оплати.

Згідно перерахунку суду, здійсненого відповідно з 27.04.2023, 23.05.2023, 19.05.2023, 13.07.2023 по 09.09.2024, з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 5131,57 грн та втрати від інфляції у розмірі 8241,36 грн.

Отже, вимоги позивача визначаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у визначеному судом розмірі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних та втрат від інфляції на 95 % до 668,65 грн, мотивованого відсутністю доказів завдання простроченням відповідача збитків позивачу.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відзначає, що станом на день прийняття рішення відповідачем основне зобов`язання за договором виконано. Проте, відсутність доказів понесення позивачем збитків не є однозначною підставою для зменшення штрафних санкцій, оскільки, ситуація судом оцінюється в комплексі, з урахуванням поданих обома сторонами доказів. Суд наголошує, що 3% річних та втрати від інфляції носять не штрафний, а компенсаційний характер, наразі не є надмірними, а тому суд не вбачає підстав для їх зменшення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено виключних обставин, що можуть бути підставою для зменшення втрат від інфляції та 3 % річних та відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання про зменшення втрат від інфляції та 3% річних.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачами підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір позивача, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5, корпус 2, ідентифікаційний код 40637393) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) 3% річних у розмірі 5131 (п`ять тисяч сто тридцять одну) грн 57 коп., втрати від інфляції у розмірі 8241 (вісім тисяч двісті сорок одну) грн 36 коп. та суму судового збору в розмірі 2420 (дві тисячі чотириста двадцять) грн 47 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 10,68 грн - відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко