ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

11 червня 2025 року Справа № 926/648/25

За позовом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС"

про стягнення заборгованості в сумі 12969,70 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судових засідань Терещенко Л.В.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності Чернівецької міської ради звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ України УКРВТОРРЕСУРС" про стягнення заборгованості в сумі 12969,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами припинено договір оренди нерухомого майна №15 від 20 січня 2014 року. З огляду на несвоєчасне звільнення відповідачем орендованого приміщення за адресою: м. Чернівці, вул. Сагайдачного Петра гетьмана, 44 позивач звернувся до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача неустойки за період з 01 квітня 2017 року по 04 жовтня 2018 року в сумі 12969,70 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2025 року справу №926/648/25 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19 березня 2025 року. Постановлено позивачу надати суду пояснення щодо найменування відповідача до початку судового засідання.

27 лютого 2025 року представник позивача через підсистему Електронний суд направив до суду письмові пояснення (вх. №888) у яких позивач зазначив, що вірне найменування відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС".

27 лютого 2025 року представник позивача через підсистему Електронний суд направив до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. №897) у яких позивач зазначив, що при формуванні позову було допущено описку у коді та найменуванні відповідача, а тому просив суд вважати позов Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (ідентифікаційний код 44388619, 58002, м. Чернівці, вул. Якоба фон Петровича 18) поданим до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Укрвторресурс (ідентифікаційний код 37509040, 04214, вул. Північна, 6-В, м. Київ).

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року відкладено підготовче засідання на 07 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року постановлено: продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, відкласти підготовче засідання на 28 квітня 2025 року, повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року постановлено: закрити підготовче провадження; призначити справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2025 року; повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 14 травня 2025 року відкладено розгляд справи по суті на 02 червня 2025 року. Постановлено повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Представник позивача у судовому засіданні 02 червня 2025 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та в порядку статті 219 Господарського процесуального кодексу України відклав проголошення рішення на 11 червня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

Сторони по справі явку належних представників у судове засідання 11 червня 2025 року не забезпечили, відзив на позовну заяву не подано, причини неявки суду невідомі.

Водночас, перед початком судового засідання, 11 червня 2025 року представник позивача через підсистему Електронний суд направив до суду клопотання про проведення судового засідання без участі позивача (вх. №2428) у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, докази останнього долучено до матеріалів клопотання.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалами суду, які доставлялися до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС", що підтверджується довідками про доставку від 25 лютого 2025 року (ухвала від 25 лютого 2025 року), від 21 березня 2025 року (ухвала від 19 березня 2025 року), від 09 квітня 2025 року (ухвала від 07 квітня 2025 року), від 29 квітня 2025 року (ухвала від 28 квітня 2025 року), від 15 травня 2025 року (ухвала від 14 травня 2025 року).

Водночас уся поштова кореспонденція, направлена судом на юридичну адресу відповідача згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 04214, місто Київ, вулиця Північна, будинок 6-В, повернулась до суду з довідками Акціонерного товариства "Укрпошта" з вказаними причинами повернення кореспонденції "За закінченням терміну зберігання" (ухвала від 25 лютого 2025 року, ухвала від19 березня 2025 року, ухвала від 28 квітня 2025 року, ухвала від 14 травня 2025 року), "За заявою відправника" (ухвала від 07 квітня 2025 року). Також судом було додатково надіслано ухвалу від 19 березня 2025 року засновнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Дана ухвала повернулася на адресу суду з довідкою Акціонерного товариства "Укрпошта" з вказаною причиною повернення "За закінченням терміну зберігання".

Відповідно до статті 232 Господарського процесуального кодексу України видами судових рішень є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Факт не отримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

За змістом пункту 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження "не повертати" (пункт 102 вказаних вище Правил).

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Неотримання вищенаведених ухвал у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідними відмітками є наслідками дій (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 07 вересня 2022 року № 910/10569/21, від 19 грудня 2022 року № 910/1730/22, від 01 березня 2023 року № 910/18543/21, від 30 березня 2023 року № 910/2654/22, від 06 червня 2023 року № 922/3604/21, від 09 листопада 2023 року у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21), від 21 жовтня 2024 року у справі №914/3445/23).

Також суд неодноразово повідомляв Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області і визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Тобто, судом було вжито усіх необхідних заходів із повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участі.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

За таких обставин, враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача.

Також з огляду на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Так, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20 січня 2014 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради (надалі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС (надалі орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 15, згідно з пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 168,6 кв.м (літ. А загальною площею 64,0 кв.м; літ. Б загальною площею 84,0 кв.м; гараж літ. В загальною площею 20,6 кв.м) розташоване за адресою: м. Чернівці, вулиця Сагайдачного Петра гетьмана, 44, окремі будівлі, з метою використання його для здійснення діяльності у сфері надання житлово-комунальних послуг населенню (надалі об`єкт оренди або майно). Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці і знаходиться на балансі управління житлового господарства Першотравневої районної в місті ради (пункт 1.4 Договору).

Договір укладено строком на два роки й одинадцять місяців і діє з 20 січня 2014 року до 19 грудня 2016 року включно (пункт 1.5 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, затвердженого міською радою, та на дату укладення цього Договору, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є додатком до цього Договору на дату його укладення з урахуванням ПДВ становить 317,36 грн.

За змістом пунктів 2.2 та 2.4 Договору нарахування орендної плати починається з дня підписання договору. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця, що визначається Державною службою статистики України.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю протягом трьох робочих днів об`єкт оренди за актом прийманняпередання, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками.

Після закінчення строку дії цього Договору, чи у випадку його дострокового розірвання протягом трьох робочих днів орендар зобов`язаний передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані (підпункт 4.1.17 пункту 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 5.6 Договору у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього Договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання.

20 січня 2014 року на виконання умов Договору між сторонами складено Акт переданняприймання об`єкта оренди по вул. Петра Сагайдачного гетьмана, буд. 44. Акт підписаний сторонами без зауважень.

Приміщення, які передаються в оренду, є власністю Територіальної громади м. Чернівці на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 26 квітня 2007 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 квітня 2007 року №312/7.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, Департамент економіки Чернівецької міської ради надсилав відповідачу листи №02/01-17/2156 від 17 листопада 2016 року та №02/01-17/763 від 13 травня 2017 року з попередженням щодо несвоєчасної сплати орендної плати з вимогою про її погашення та наголошував про відсутність підстав для продовження терміну дії Договору, а також про стягнення неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення до дати звільнення орендованого приміщення. Однак, в матеріалах справи відсутні докази належного реагування з боку відповідача на вказані листи.

04 жовтня 2018 року між сторонами підписаний Акт передання-приймання об`єкта оренди окремі будівлі літ. А, Б, гараж літ. В загальною площею 168,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Сагайдачного Петра гетьмана, 44.

Рішенням Чернівецької міської ради 15 сесії VIII скликання №692 від 22 лютого 2022 року затверджено Положення про Управління комунальної власності Чернівецької міської ради в новій редакції.

За змістом пункту 1.6 Положення про управління комунальної власності Чернівецької міської ради, управління є правонаступником, зокрема, Департаменту економіки Чернівецької міської ради в частині укладених до дати затвердження цього Положення договорів купівлі-продажу майна комунальної власності Чернівецької міської ради, договорів оренди та позички нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади м. Чернівців, в тому числі в частині договорів оренди, по яких необхідно стягнути заборгованість з орендної плати за комунальне майно та виявлених порушень і недоліків під час здійснення перевірок відповідними контролюючими органами.

З огляду на несвоєчасне повернення приміщення відповідачем, а також те, що орендар користувався орендованим майном після закінчення строку дії Договору, позивачем нараховано та заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної орендної плати в сумі 12969,20 грн за період з 01 квітня 2017 року по 04 жовтня 2018 року, тобто по день фактичного повернення орендованого майна.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази сплати вищевказаної заборгованості відповідачем.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В частині 1 статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 773 Цивільного кодексу України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За змістом пунктів 7.2, 7.7 Договір припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором, якщо інше не встановлено законодавством. Зазначені дії оформляються додатковим договором до договору оренди, який є невід`ємною частиною Договору чи може укладатися новий договір.

Судом встановлено, що Департамент економіки Чернівецької міської ради інформував відповідача про закінчення та умови продовження договорів оренди рухомого та нерухомого майна (лист від 17 листопада 2016 року, лист від 13 травня 2017 року).

Зокрема, як вбачається з тексту попередження №02/01-17/2156 від 17 листопада 2016 року про неналежне виконання істотних умов договору, відповідач звертався до Департаменту економіки Чернівецької міської ради листом від 15 листопада 2016 року щодо переукладання Договору оренди №15 від 20 січня 2013 року, однак йому було відмовлено з підстав неналежного виконання умов договору в частині несвоєчасної оплати орендних платежів. Також в даному листі орендодавець наголосив на тому, що за несвоєчасне звільнення та передачу орендованого майна орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

13 травня 2017 року Департамент економіки Чернівецької міської ради надіслав повторне попередження про не продовження договорів оренди, зазначивши, що починаючи з 01 квітня 2017 року за відповідачем нараховується неустойка по всіх договорах оренди рухомого та нерухомого майна.

Відтак, Договір оренди нерухомого майна № 15 від 20 січня 2014 року припинив свою дію 19 грудня 2016 року. У матеріалах справи відсутній додатковий договір про внесення змін до Договору, чи новий договір оренди нерухомого майна, укладений між тими самими сторонами про той же предмет та на новий термін дії.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення).

Судом встановлено, що 04 жовтня 2018 року між сторонами підписаний Акт передання-приймання об`єкта оренди окремі будівлі літ. А, Б, гараж літ. В загальною площею 168,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Сагайдачного Петра гетьмана, 44.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 квітня 2021 року у справі № 910/11131/19.

Крім того, у пункті 5.6 Договору сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього Договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання.

У розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 Господарського кодексу України та статті 549 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку позивача за період з 01 квітня 2017 року по 04 жовтня 2018 року за Товариством з обмеженою відповідальність "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" обліковується неустойка (в якості подвійної орендної плати) за несвоєчасне звільнення приміщення, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Гетьмана Петра Сагайдачного, 44, загальною площею 168,6 кв.м, в розмірі 12969,70 грн.

Перевіривши правильність наданого позивачем до позовної заяви розрахунку з відповідачем по оренді нежитлових приміщень щодо розміру неустойки, суд встановив, що він здійснений у відповідності до закону та арифметично правильно. Відтак, несплачена відповідачем неустойка за несвоєчасне звільнення приміщення складає 12969,70 грн за період з 01 квітня 2017 року по 04 жовтня 2018 року. При цьому відповідачем розрахунок позивача жодним чином не спростований, доказів оплати заборгованості у сумі 12969,70 грн суду не надано.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час прострочення по день фактичного повернення об`єкта оренди в сумі 12969,20 грн.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, на підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття рішення обов`язок щодо сплати заборгованості за несвоєчасне звільнення відповідачем орендованого приміщення у повному обсязі настав, вказана заборгованість відповідача перед позивачем належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 2725,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №94 від 19 лютого 2025 року. Крім того, позивачем сплачено судовий збір за видачу судового наказу про стягнення заборгованості, вказаної у даній позовній заяві. Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року у справі №926/380/25 відмовлено Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради у видачі судового наказу.

Відтак, сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви складає 3028,00 грн.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 151, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС" про стягнення заборгованості в сумі 12969,70 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий ДІМ УКРВТОРРЕСУРС (04214, Україна, м. Київ, вул. Північна, буд. 6-В, код 37509040) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, Україна, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Петровича Якоба, буд. 18, код 44388619) неустойку за несвоєчасне звільнення приміщення за період з 01 квітня 2017 року по 04 жовтня 2018 року в сумі 12969,70 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами статті 238, 240 Господарського процесуального кодексу України та підписано 11 червня 2025 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК