ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/8677/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Нор А.Г.

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024, повний текст якого складено та підписано 28.10.2024

у справі № 910/8677/24 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер"

2. ОСОБА_1

про стягнення 6 514 748,63 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

11.07.2024 року Акціонерне товариство "Акціонерний банк "Радабанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку 6 514 748,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та відповідачем-2 - зобов`язань за Договором поруки № 5123/ЮКР/0-П1 від 27.06.2023.

Правовою підставою позову позивач обрав положення статей 526, 530, 553, 554, 543, 610, 612, 1048, 1054 ЦК України та статті 193 ГК України.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідачі відзивів на позов не подали.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/8677/24 позов задоволено:

- стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 6 000 000 грн 00 коп., прострочену заборгованість по процентах у розмірі 484 748 грн 63 коп. та прострочену заборгованість по комісії у розмірі 30 000 грн 00 коп.

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" на користь Акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 088 грн 49 коп.

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акціонерний банк "Радабанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 088 грн 49 коп.

Рішення з посиланням на ст.ст. 526, 525, 543, 546, 554, 626-628, 1046-1050, 1056-1 ЦК України мотивоване тим, що наявними у справі доказами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем-1 грошових зобов`язань з погашення траншів кредиту, процентів за користування коштами та комісійної винагороди, а тому позовні вимоги визнано обґрунтованими. Оскільки зобов`язання за Кредитним договором забезпечено порукою, суд виснував про правомірність вимог солідарного стягнення з відповідачем заявленої до стягнення заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 простроченої заборгованості по процентах у розмірі 181 868,92 грн та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

А саме апелянт посилається на те, що:

- місцевим господарським судом внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не було враховано, що Позивачем безпідставно нараховані проценти за користування кредитом за період з 15.05.2024 року по 26.06.2024 року в сумі 181 868,92 грн, оскільки їх нарахування здійснене поза межах погодженого сторонами строку кредитування та право на нарахування яких було припинено внаслідок пред`явлення Позивачем до Відповідачів вищезазначених вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України;

- висновки місцевого господарського суду не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16.

- Господарський суд міста Києва, прийнявши оскаржуване рішення від 16.10.2024 року у справі №910/8677/24 в частині задоволених позовних вимог, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, припустився порушень норм матеріального (ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 Цивільного кодексу України).

Доводи та заперечення позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що:

- пунктом 3.6. кредитного договору встановлений розмір процентів за неправомірне користування кредитними коштами, тобто у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати кредиту або його частини, а саме - 23,65% або 25,8% в залежності від кількості днів прострочення;

- Банк нараховував проценти на прострочену заборгованість (за неправомірне користування кредитними коштами) за ставкою 23,65% та 25,8% на суму простроченої заборгованості згідно умов п. 3.6. кредитного договору;

- позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8677/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн.

Роз`яснено скаржнику, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

27.12.2024 недоліки апеляційної скарги усунуто.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/8677/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 10.02.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 03.02.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 03.02.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Розгляд справи відкладався, зокрема на 14.05.2025.

Явка представників учасників справи

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 14.05.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

В судове засідання 14.05.2025 представник позивача та представник відповідача-2 не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача-2, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підстав сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.

27.06.2023 між Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" (далі - позивач, банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" (далі - відповідач-1, позичальник) було укладено Кредитний договір №5123/ЮКР/0 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору кредитор, за наявності вільних коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлюваної відкличної траншевої кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 6 000 000,00 гривень з датою погашення згідно п. 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 21,5 % річних в порядку, визначеному даним договором. Позичальник зобов`язується повернути кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти і комісії за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено кінцевий термін погашення повної суми кредиту - 26.06.2024. Термін повернення кожного окремого траншу зазначається в Заяві позичальника на видачу траншу кредиту, яка акцептована кредитором. Кожний транш надається на строк не більше, ніж 90 календарних днів.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору за супроводження кредиту позичальник сплачує кредитору комісійну винагороду в наступному розмірі та вказані строки: 29.09.2023 в сумі 30 000,00 грн; 28.12.2024 в сумі 30 000,00 грн; 29.03.2024 в сумі 30 000 грн.

Згідно з п. 3.1 Кредитного договору видача кредиту проводиться шляхом перерахування всієї суми траншу на поточний рахунок позичальника чи шляхом перерахування суми траншу за реквізитами, вказаними в заяві позичальника про видачу кредитних коштів, з врахуванням вимог п. 1.1 та п. 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору погашення траншу(ів) здійснюється позичальником у валюті траншу(ів) у строк, визначений окремо для кожного траншу, що зазначається у заяві позичальника про видачу траншу, яка акцептована кредитором.

Пунктом 3.4 Кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожним траншем окремо у валюті траншу кожного дня, починаючи з дати надання траншу на суму непогашеної заборгованості за траншем.

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору сплата процентів за користування коштами по всіх наданих траншах здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в період з 25 числа до останнього банківського дня місяця, та остаточно при повному (остаточному) погашенні основного боргу за кожним траншем, у строк, визначений у заяві позичальника про видачу траншу кредиту, або достроково відповідно до умов цього договору на рахунок, вказаний в листі/повідомленні кредитора про акцепт заяви позичальника на видачу відповідного траншу кредиту, відкритий у АТ "АБ "РАДАБАНК". Загальна сума процентів, що підлягають сплаті позичальником за цим кредитним договором, складається з суми процентів, нарахованих за кожним із траншів.

У разі повного погашення позичальником заборгованості за кредитом у строк, передбачений п. 1.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів у день повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.6 Кредитного договору при порушенні позичальником строку погашення траншів відповідно до заяви на видачу траншу до цього договору та пункту 1.2 цього договору, наступного робочого дня сума заборгованості, що не погашена у встановлений строк, вважається простроченою, а на суму простроченої заборгованості нарахування процентів здійснюється з розрахунку:

- 23,65 процентів річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту (його частки) до повного погашення простроченої заборгованості або по 30-й день (включно) наявності простроченої заборгованості;

- 25,8 процентів річних на суму простроченої заборгованості починаючи з 31-го дня наявності простроченої заборгованості та до повного погашення простроченої заборгованості.

Повним погашенням простроченої заборгованості вважається приведення заборгованості за кредитом у відповідність до заяви на видачу траншу до цього договору та пункту 1.2 цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитором, між банком та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, поручитель) 27.06.2023 було укладено Договір поруки №5123/ЮКР/0-П1 (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Пунктом 1.2.2 Договору поруки визначено, що боргові зобов`язання - це зобов`язання позичальника перед кредитором щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом (проценти, комісії), штрафних санкцій (пені, штрафи), витрат (судові, поштові, відрядження та інші) та збитків кредитора у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань перед кредитором за Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки поручитель зобов`язаний: у випадку невиконання позичальником зобов`язань перед кредитором за кредитним договором здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 7 (семи) днів з дати отримання письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування в безготівковій формі або шляхом внесення готівкових коштів на рахунок IBAN № НОМЕР_1 в АТ "АБ "РАДАБАНК"; у разі невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання повністю або частковою відповідати перед кредитором як солідарний боржник всім майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Згідно з п. 2.3 Договору поруки кредитор має право: у випадку невиконання позичальником зобов`язань перед кредитором за Кредитним договором, заявити поручителю вимогу про погашення заборгованості; у випадку не виконання поручителем вимоги кредитора у добровільному порядку у строк встановлений у пункті 2.1.1, звернутися за стягненням заборгованості до суду.

Поручитель та позичальник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту поки зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконанні у повному обсязі (п. 4.6 Договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник звернувся до банку із заявами на видачу траншів:

- вих.№2312/21/1 від 21.12.2023 на видачу траншу кредиту в сумі 1 500 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення 20.03.2024;

- вих.№2312/22/1 від 22.12.2023 на видачу траншу кредиту в сумі 1 500 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення - 21.03.2024;

- вих.№2401/08/1 від 08.01.2024 на видачу траншу кредиту в сумі 1 000 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення - 05.04.2024;

- вих.№2401/09/1 від 09.01.2024 на видачу траншу кредиту в сумі 1 000 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення - 08.04.2024;

- вих.№2401/15/1 від 15.01.2024 на видачу траншу кредиту в сумі 500 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення - 11.04.2024;

- вих.№2401/15/2 від 15.01.2024 на видачу траншу кредиту в сумі 500 000,00 грн за кредитним договором №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 та просив зарахувати кошти на рахунок IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "АБ "РАДАБАНК ". Термін користування траншем - 90 днів, дата погашення - 12.04.2024.

Вказані заяви були акцептовані банком, у зв`язку з чим на рахунки відповідача-1 були зараховані грошові кошти, що підтверджується виписками по особовим рахункам позичальника № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, позивач звернувся до відповідача-1 з Вимогою про оплату заборгованості за Кредитним договором № 3465-1/02-4/2024 від 14.05.2024, а також до відповідача-2 з Вимогою про оплату заборгованості за Кредитним договором № 3466-1/02-4/2024 від 14.05.2024. Докази направлення вказаних вимог на адреси відповідачів наявні в матеріалах справи.

З огляду на те, що відповідачі не виконали грошові зобов`язання за Кредитним договором та Договором поруки, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 6 000 000,00 грн, прострочену заборгованість по процентах у розмірі 484 748,63 грн та прострочену заборгованість по комісії у розмірі 30 000,00 грн.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1, 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк, належним чином виконавши свої зобов`язання, акцептував заяви відповідача-1 про видачу кредитних траншів, у зв`язку з чим на рахунки останнього були зараховані грошові кошти.

За умовами договору сторонами погоджено наступні строки повернення кожного з траншів: 1500000,00 грн до 20.03.2024; 1500000,00 грн до 21.03.2024; 1000000,00 грн до 05.04.2024; 1000000,00 грн до 08.04.2024; 500000,00 грн до 11.04.2024; 500000,00 грн до 12.04.2024.

Окрім того, пунктом 3.5 Кредитного договору встановлено строки сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами по всіх наданих траншах - щомісячно, в період з 25 числа до останнього банківського дня місяця, та остаточно при повному (остаточному) погашенні основного боргу за кожним траншем, у строк, визначений у заяві позичальника про видачу траншу кредиту.

Також пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено строки сплати позичальником комісійної винагороди: в розмірі 30000,00 грн до 29.09.2023; 30000,00 грн до 28.12.2023; 30000,00 грн до 29.03.2024.

Суд першої інстанції, встановивши за результатами дослідження наявних у справі доказів неналежне виконання відповідачем-1 грошових зобов`язань, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з солідарного стягнення заборгованість по кредиту у розмірі 6 000 000,00 грн, прострочена заборгованість по процентах у розмірі 484 748,63 грн та прострочена заборгованість по комісії у розмірі 30000,00 грн.

Підставою для оскарження судового рішення стала незгода апелянта з висновками суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення процентів по Кредитному договору №5123/ЮКР/0 від 27.06.2023 року за період з 15.05.2024 року по 26.06.2024 року в сумі 181 868,92 грн, через те, що позивач здійснив їх нарахування поза межах погодженого сторонами строку кредитування та право на нарахування яких було припинено внаслідок пред`явлення Позивачем до Відповідачів вищезазначених вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В контексті наведених аргументів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Отже, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

При цьому, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 та є усталеною в правозастосуванні наведених вище положень норм в кредитних правовідносинах.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Положення чинного законодавства не містять заборон щодо можливості визначення в кредитному договорі умов про розмір процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тому у випадку їх узгодження сторонами правочину такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. При цьому, проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 акцентувала увагу на тому, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами в п. 3.6 Кредитного договору чітко було узгоджено розмір процентів, що застосовується у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме:

при порушенні позичальником строку погашення траншів відповідно до заяви на видачу траншу до цього договору та пункту 1.2 цього договору, наступного робочого дня сума заборгованості, що не погашена у встановлений строк, вважається простроченою, а на суму простроченої заборгованості нарахування процентів здійснюється з розрахунку:

- 23,65 процентів річних на суму простроченої заборгованості з першого дня порушення строку погашення кредиту (його частки) до повного погашення простроченої заборгованості або по 30-й день (включно) наявності простроченої заборгованості;

- 25,8 процентів річних на суму простроченої заборгованості починаючи з 31-го дня наявності простроченої заборгованості та до повного погашення простроченої заборгованості.

Тобто Кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником узгодженого договірного строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 23,65 % річних та 25,8 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктом 3.6 Кредитного договору.

Отже, здійснивши тлумачення умов Кредитного договору, де чітко та недвозначно визначено розмір процентів за неправомірне користування кредитними коштами, як міри відповідальності за порушення зобов`язання, колегія суддів вважає, що у даному випадку Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за підвищеною ставкою згідно п. 3.6 Кредитного договору після пред`явлення вимоги, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України.

Відтак, апеляційна інстанція визнає слушними доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 кредитного договору.

Підстав для скасування рішення суду з викладених в апеляційній скарзі мотивів не вбачається. Іншого обґрунтування, окрім невірного застосування судом положень ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 Цивільного кодексу України, чого апеляційна інстанція не встановила, скарга не містить. Тож позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості по процентах у розмірі 181 868,92 грн, нарахованих після пред`явленої Банком в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимоги, вірно задоволено судом.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, колегія не бере до уваги, оскільки оскаржуване рішення з огляду на інші фактичні обставини цієї справи в цілому не суперечить правовій позиції, на яку звертає увагу апелянт.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/8677/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 17.06.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков