РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2025Справа № 910/3527/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою з відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (03065, місто Київ, пр.Гузара Любомира, будинок 44)

до Товариства з обмеженою з відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (03134, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПШЕНИЧНА, 9 БУДІВЛЯ ЛІТ. З)

про стягнення 119 468,33 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою з відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою з відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (далі-відповідач) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 119 468,33 грн, з яких 111 390,35 грн - пеня та 8 077,98 грн - штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № про закупівлю послуг від 09.10.2023 щодо виконання робіт передбачених п. 1-2 Графіку виконання робіт (додаток №3) у встановлений графіком строк, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції у вказаному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, позивачу для подачі відповіді на відзив.

14.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 95 %, тобто до 5 973,41 грн.

18.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 95 %.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 між Товариством з обмеженою з відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (далі-замовник) та Товариством з обмеженою з відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (далі-підрядник) укладено Договір № про закупівлю послуг, відповідно до умов п.1.1 якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: інші завершальні будівельні роботи (ремонт допоміжних будівель та елементів благоустрою території Олишівського проммайданчика Боярського ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями) є послугами, а відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є роботами, далі іменуються - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки, визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), договірною ціною (додаток № 2) та графіком виконання робіт (додаток № 3), які є невід?ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Відповідно по п. 3.1. Договору, загальна вартість виконуваних Робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно з Договірною ціною (Додаток №2) становить: 8 148 000,00 грн. (вісім мільйонів сто сорок вісім тисяч гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 20% 1 358 000,00 грн. грн (один мільйон триста п?ятдесят вісім тисяч гривень 00 коп.).

Оплата за цим Договором проводиться в такому порядку: Замовник оплачує вартість прийнятих Замовником Робіт на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 30 (тридцяти) календарних днів, але не раніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів з моменту прийняття Робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт. При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3. Виконання Робіт за Договором у повному обсязі підтверджується підписаним Сторонами Актом про завершення виконання робіт, складеним у довільній формі (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п.4.1-4.2 Договору, підрядник зобов`язується виконати Роботи до 30.06.2024 року. Підрядник зобов`язується виконати Роботи з обов?язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3).

Датою закінчення виконання Підрядником Робіт за Договором вважається дата підписання Сторонами Акту про завершення виконання робіт. Виконання Робіт може бути закінчено Підрядником достроково за умови письмової згоди Замовника. Місце виконання Робіт (надалі - Об`єкт):Чернігівська обл. Чернігівський р-н, смт Олишівка, вул Козацька 37 (п. 4.4-4.5 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що передача виконаних Робіт Підрядником і прийняття їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до п. 5.7 Договору, виконання Підрядником Робіт за Договором у повному обсязі підтверджується підписаним Сторонами Актом про завершення виконання Робіт, який складає Підрядник і надає на підпис Замовнику. Замовник протягом 5 (п?яти) робочих днів підписує Акт про завершення виконання Робіт, або надає Підряднику мотивовану відмову від його підписання. Фіксація, усунення недоліків та підписання за результатами їх усунення Акту про завершення виконання Робіт здійснюється в порядку, встановленому пунктами 5.4, 5.5 та 5.6 Договору.

Згідно п. 11.2. Підрядник несе відповідальність за порушення своїх зобов?язань за Договором у таких випадках:

11.2.1. У випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток №3), виконання Робіт не у повному обсязі до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 (нуль цілих однієї десятої) відсотка вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вартості несвоєчасно виконаних Робіт.

11.2.8. Підрядник зобов?язується сплатити Замовнику кожен з передбачених пунктом 11.2 цього Договору штрафних санкцій у строк, що визначений у відповідній письмовій вимозі Замовника, якщо інше не визначено Договором.

Відповідно до п. 11.3. Договору, виплата штрафних санкцій, передбачених цим Договором, не звільняє Підрядника від обов`язку по відшкодуванню будь-яких збитків завданих Підрядником Замовнику. У разі якщо в результаті невиконання або неналежного виконання Підрядником зобов`язань за цим Договором Замовнику завдано збитків, Замовник має право вимагати від Підрядника відшкодування таких збитків у повному обсязі.

Пунктом 11.10. Договору передбачено, що зобов`язання Підрядника, встановлені даним Договором, забезпечується оперативно-господарськими санкціями, що передбачені ст. 236 Господарського кодексу України, зокрема,але не виключно:

11.10.1. Замовник має право утримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням та/або неналежним виконанням Договору Підрядником, з сум, які підлягають виплаті Підряднику. Оперативно-господарська санкція застосовується до Підрядника після того, як він не сплатив у визначений строк штрафні санкції та/або збитки згідно з розрахунком штрафних санкцій, та/або збитків, та/або вимогою Замовника, що направлені на його адресу. Про застосування оперативно-господарської санкції Замовник зобов?язаний письмово повідомити Підрядника.

11.10.2. Замовник має право відмовитись від встановлення на майбутнє господарських відносин з Підрядником на підставі п. 4 ч.1 ст. 236 Господарського кодексу України у разі невиконання та/або неналежного виконання Підрядником зобов?язань за цим Договором. Замовник самостійно приймає рішення про застосування такого виду оперативно-господарських санкцій та повідомляє Підрядника впродовж 7 (семи) робочих днів з дати прийняття відповідного рішення із зазначенням дати, з якої починається їх застосування, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення на адресу Підрядника, вказану в розділі 17 Договору та/або електронну адресу Підрядника, вказану в п. 16.13. Договору.

Відповідно до умов пункту б розділу 4 тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі * Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт допоміжних будівель та елементів благоустрою території Олишівського проммайданчика Боярського ЛВУМГ)* згідно оголошення про проведення процедури закупівлі Nє UA-2023-08-23-010679-а, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу « 23» серпня 2023 року, Підрядник зобов?язується надати Замовнику не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (надалі - Гарантія) на суму 407 400,00 грн. (Чотириста сім тисяч чотириста гривень 00 коп.), що становить 5 (п?ять) відсотків ціни цього Договору. Права та обов?язки Сторін за цим Договором настають за умови настання відкладальної обставини (згідно ч. 1 ст. 212 ЦКУ), а саме: надання Підрядником Замовнику в забезпечення виконання цього Договору Гарантії згідно 12.1 цього Договору.Термін дії Гарантії - до « 01» вересня 2024 року включно (п.12.1.- 12.3 Договору).

Сторони п.13.1. погодили, що договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.07.2024 року. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від виконання обов?язків, взятих на себе за цим Договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 13.2. Договору).

Позивачем та відповідачем підписаний Додаток №1 до договору «Технічні вимоги і якісні характеристики предмета закупівлі».

Позивачем та відповідачем підписаний також Додаток № 2 до договору «Договірна ціна», відповідно до якого договірна ціна становить : 8 148 000,00 грн.

Позивачем та відповідачем підписаний також Додаток № 3 до договору «Графік виконання робіт», згідно якого визначили граничний термін виконання робіт, а саме:

1. ремонт допоміжних будівель і споруд (благоустрій території) Олишківського ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 30.06.2024;

2. ремонт будівлі гаража, диспетчерського КТП на Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 13.12.2023;

3. ремонт будівлі склад № 4 на Олишківському Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 31.05.2024.

Як вбачається із матеріалів справи, у березні 2024 сторонами підписано акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат щодо виконання ІІ етапу робіт. Суд відзначає, що відповідачем було передано, а позивачем прийнято роботи без зауважень та претензій.

29.04.2024 позивач скерував на юридичну адресу відповідача претензію № 8 на суму 14 886,56 грн за № ТОВВИХ-24-6471, в якій замовник вказав, що підрядник порушив граничний термін виконання робіт по ІІ етапу «ремонт будівлі гаража, диспетчерського КТП на Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт», а саме 31.12.2023. На підтвердження направлення, позивач долучив, копію опису вкладення у цінний лист та поштової накладної № 396. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

На виконання умов Договору, сторонами були підписані наступні документи, а саме:

- у липні 2024 - акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат;

- у серпні 2024 - акт № 6 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

Суд відзначає, що відповідачем було передано, а позивачем прийнято роботи без зауважень та претензій.

02.12.2024 позивач скерував на юридичну адресу відповідача претензію № 10 на суму 104 581,77 грн за № ТОВВИХ-24-18578, в якій замовник вказав, що в порушення п. 4.1 Договору та п. 1 Графіку (Додаток №3,), відповідач виконав роботи з пропуском встановленого строку, що підтверджується актами за липень від 08.07.2024 та за серпень від 01.08.2024. На підтвердження направлення, позивач долучив, копію опису вкладення у цінний лист та поштової накладної № 716. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, спір виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, прострочив строк виконання робіт за укладеними договорами, у зв`язку з цим йому нараховано пеню та штраф.

Відповідач просив суд зменшити суму штрафних санкцій на 95 %, тобто до 5 973,41 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір № від 09.10.2023 є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем та відповідачем підписаний Додаток № 3 до договору «Графік виконання робіт», згідно якого визначили граничний термін виконання робіт, а саме:

1. ремонт допоміжних будівель і споруд (благоустрій території) Олишківського ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 30.06.2024;

2. ремонт будівлі гаража, диспетчерського КТП на Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 13.12.2023;

3. ремонт будівлі склад № 4 на Олишківському Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт - 31.05.2024.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, у березні 2024 сторонами підписано акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт (ремонт будівлі гаража, диспетчерського КТП на Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

29.04.2024 позивач скерував на юридичну адресу відповідача претензію № 8 на суму 14 886,56 грн за № ТОВВИХ-24-6471, в якій замовник вказав, що підрядник порушив граничний термін виконання робіт по ІІ етапу «ремонт будівлі гаража, диспетчерського КТП на Олишківському ПМ Боярського ЛВУМГ, граничний термін виконання робіт», а саме 31.12.2023, що підтверджується акт № 3 від 01.03.2024. На підтвердження направлення, позивач долучив, копію опису вкладення у цінний лист та поштової накладної №396. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, відповідач порушив строки виконання робіт на 59 днів.

Надалі, сторонами були підписані документи щодо виконання робіт, а саме:

- у липні 2024 - акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт (ремонт допоміжних будівель і споруд (благоустрій території) Олишківського ПМ Боярського ЛВУМГ) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат;

- у серпні 2024 - акт № 6 приймання виконаних будівельних робіт (ремонт допоміжних будівель і споруд (благоустрій території) Олишківського ПМ Боярського ЛВУМГ) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

Надалі, 02.12.2024 позивач скерував на юридичну адресу відповідача претензію № 10 на суму 104 581,77 грн за № ТОВВИХ-24-18578, в якій замовник вказав, що в порушення п. 4.1 Договору та п. 1 Графіку (Додаток №3,), відповідач виконав роботи з пропуском встановленого строку, що підтверджується актами за липень від 08.07.2024 та за серпень від 01.08.2024. На підтвердження направлення, позивач долучив, копію опису вкладення у цінний лист та поштової накладної № 716. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, відповідач порушив строки виконання робіт за актом № 5 за липень на 6 днів та актом № 6 за серпень на 30 днів.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 11.2. Договору, підрядник несе відповідальність за порушення своїх зобов`язань за Договором у таких випадках:

11.2.1. У випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток №3), виконання Робіт не у повному обсязі до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 (нуль цілих однієї десятої) відсотка вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вартості несвоєчасно виконаних Робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Також, судом враховано, що загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення виконання підрядником обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт/поставки обладнання в межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт.

Подібна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі №910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20.

Однак, як встановлено судом, сторони у договорі погодили застосування пені і штрафу саме за несвоєчасне виконання будь-яких Робіт, які передбачені Графіком (Додаток № 3) - етапами, а не лише усього Договору в цілому, у зв`язку з чим правомірним є нарахування позивачем штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем 1 та 2 етапів робіт.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, долучені позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості.

Щодо клопотання представника відповідача про зменшення суми штрафних санкцій на 95 %, тобто до 5 973,41 грн, суд зазначає наступне.

Вказане клопотання, мотивоване тим, що

- затримка у виконанні робіт сталася в результаті об`єктивних причин, зокрема всі військовозобов`язані працівники відповідача у 2024 році, продовж значного проміжку часу, були вимушені проходити процедуру оновлення даних в ТЦК та СП;

- на час виконання Договору продовжувала тривати широкомасштабна збройна агресія російської федерації і в зв`язку із масованими ракетно-дроновими обстрілами росією енергосистеми України, відбувалися планові та екстрені відключення електропостачання, що суттєво вплинуло на виробничі можливості відповідача та як наслідок, стало однією з причин затримки у виконанні зобов`язань по деяким договорам, в тому числі і по договору № від 09.10.2023 року;

- ТОВ «МБС-ІНЖИНІРІНГ» прикладало всіх можливих зусиль для вчасно та якісного виконання робіт, про що свідчить зміст листів направлених під час виконання Договору на адресу позивача;

- у разі задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення штрафних санкцій у повному обсязі, відповідач опиниться у вкрай важкому матеріальному становищі, що поставить під загрозу виконання інших укладених договорів;

- ТОВ «Оператор ГТС України» в позовній заяві не зазначило, до яких саме негативних наслідків призвело незначне прострочення виконання робіт відповідачем та який розмір збитків в результаті зазнав позивач.

- ТОВ «МБС-ІНЖИНІРІНГ», під час виконання умов Договору діяло добросовісно, приймало всі можливі заходи для вчасного виконання робіт, передбачених Договором, окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про спричинення збитків ТОВ «Оператор ГТС України» або можливість їх понесення, що є підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій.

У запереченнях проти клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, позивач не погоджується із доводами відповідача, оскільки відповідачем допущено знане прострочення виконання зобов`язання, клопотання зводиться до форс-мажорних обставин (повномасштабне вторгнення РФ на територія України та дія воєнного стану), позивач і відповідач перебувають в однаково рівних умовах, з огляду на запровадження в державі воєнного стану та перебування, як і ТОВ «Оператора ГТС України», так і контрагента у скрутному фінансовому становищі, тобто в обставинах, які стосуються обох сторін договору; ТОВ «Оператор ГТС України» наголошує, що вказані доводи ваідповідача не є беззаперечними, а долучені відповідачем до клопотання про зменшення суми штрафних санкцій докази є неналежними доказами Відповідача, оскільки реальний майновий стан та платоспроможність боржника має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема але не виключно, інформацією про всі розрахунки боржника; доказами відсутності руху коштів по всіх відкритих банківських рахунках божника, доказами про відсутність майна або його недостатності для погашення вимог кредиторів; та доказами того, що задоволення вимог Позивача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань відповідача в повному обсязі перед іншими кредиторами; розмір штрафних санкцій не є великим,враховуючи ціну Договору від 09.10.2023; ТОВ «Оператор ГТС України» є підприємством критичної інфраструктури та має стратегічне значення для економіки та безпеки держави; на переконання ТОВ «Оператор ГТС України» є безпідставним посилання відповідача на настання під час дії Договору обставин непереборної сили, оскільки такі обставини вже існували на час укладення Договору та не були непередбачуваними для сторін, в тому числі для відповідача; жоден отриманий від Відповідача та згаданий ним документ не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 р. у справі № 910/14591/21).

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 р. у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 р. у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 р. у справі № 904/2847/19).

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 ГПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір. Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Аналогічний висновок неодноразово викладено Верховним Судом зокрема, але не виключно у постановах: від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19 від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як було встановлено вище, відповідач порушив умови Договору № , а тому суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутні негативних наслідків та наявністю розмір збитків, які зазнав позивач, які ж до того ж суперечать засадам розумності, добросовісності та справедливості.

Підписуючи договір про закупівлю послуг, відповідач мав врахувати всі ризики (воєнний стан на території України) та був обізнаний про наслідки невиконання договірних зобов`язань в частині порушення строків викання робіт.

Надані відповідачем листи, які були адресовані позивачу, щодо обставин виконання умов Договору № про закупівлю послуг від 09.10.2023 не є належними та допустимими доказами, які підтверджуються доводи відповідача щодо зменшення розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На переконання суду, розмір штрафних санкцій не є надмірно значним, а ступінь виконання зобов`язання підрядником не дає підстав вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" належним чином виконувало умови договору.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного спірного питання і суд, у свою чергу, не повинен чинити правових чи практичних перешкод для реалізації цього права.

За таких обставин, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто з урахуванням сукупності з`ясованих обставин, зважаючи на відсутність у наведеному випадку тих виключних обставин, з якими положення законодавства (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, в т. ч. з урахуванням їх розміру. Також суд не може визнати заявлене клопотання виключним випадком (відсутність документального підтвердження, тощо) для можливості зменшення суми пені та штрафу.

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою з відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою з відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (03134, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПШЕНИЧНА, 9 БУДІВЛЯ ЛІТ. З; ) на користь Товариства з обмеженою з відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (03065, місто Київ, пр.Гузара Любомира, будинок 44; ) пеню - 111 390 грн. (сто одинадцять тисяч триста дев`яносто) 35 коп., штраф - 8 077 грн. (вісім тисяч сімдесят сім) 98 коп. та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано: 10.06.2025.

Суддя М.Є. Літвінова