ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 червня 2025 року Справа № 918/1207/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Дика А.І.,

представники учасників справи:

прокурор Немкович І.І.;

позивача Кунаш Т.В.;

відповідача Олійник В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025, повний текст якого складено 26.03.2025, у справі №918/1207/24 (суддя Качур А.М.)

за позовом Заступника керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах

держави, в особі Рівненської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арслан Віталій Груп»

про стягнення 1 947 212,81 грн пайових внесків

В грудні 2024 року Керівник Рівненської окружної прокуратури (надалі в тексті Прокурор) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради (надалі в тексті Міська рада) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арслан Віталій Груп» (надалі в тексті Товариство) 1 947 212,81 грн не сплаче-ного розміру пайової участі щодо об`єкту будівництва « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по вул.Чехова (на даний час Анатолія Грицая), 17-А в м.Рівне».(т.1, арк.справи 1-8).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 позов Прокурора задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з на користь Міської ради грошові кошти в сумі 1 070 322,63 грн та 12 843,87 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні вимог про стягнення 876 890,18 грн відмовлено. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 10 522,68 грн покладено на позивача.(т.1, арк.справи 224-238).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на початок будівництва, закон передбачав участь замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Відповідач не уклав договір щодо пайової участі.

Разом з тим, суд першої інстанції виснував, що невчинення дій з укладення договору щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не скасовує обов`язок забудовника у сплаті відповідного внеску, який існував від початку будівельних робіт. Оскільки, на час завершення будівельних робіт відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати пайової участі, то місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволен-ня позову з розрахунку розміру пайової участі у відсотковому відношенні від загальної кошто-рисної вартості будівництва об`єкта, яке затверджене рішенням органу місцевого самоврядування у розмірі 1,5%. Таким чином, за розрахунком суду розмір пайової участі не сплачений Відпо-відачем становить 1 070 322,63 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Прокурор подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 у справі №918/1207/24 в частині відмови у стягненні 876 890,18 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнути з Відповідача на користь Рівненської обласної прокуратури судові витрати.

На переконання Прокурора, оскаржуване рішення суду в частині відмови ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального (п.13 розділу І та п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-ІХ, ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VІ, ст. 5, 625, 1212 Цивільного кодексу України), та з порушенням норм процесуального права (ст. 86, 236 ГПК України), без врахування правових позицій, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 та Верховним Судом у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 02.06.2021 у справі №726/2395/19-ц та від 07.12.2022 у справі №726/700/20 у зв`язку з чим підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухваленні в цій частині нового про їх задоволення у повному обсязі.

Скаржник, з посиланням на висновки Верховного Суду, вважає, оскільки між замовником та міською радою договір про пайову участь до 01.01.2020 не укладався, а рішення №2703, не приводилося у відповідність до норм Закону №132-ІХ, та і взагалі у подальшому скасоване рішенням міської ради, застосування до правовідносин у даній справі норм зазначеного рішення є неправомірним, а отже висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №918/1207/24 та призначено справу до розгляду на 28.05.2025. (т.2, арк.справи 25).

На адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшли:

- 05.05.2025 відзив, в якому ТОВ «Арслан Віталій Груп» просить відмовити першому заступнику керівника Рівненської обласної прокуратури у задоволенні його апеляційної скарги, а рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 у справі №918/1207/24 залишити без змін.(т.2, арк.справи 27-30);

- 13.05.2025 відповідь на відзив від Рівненської окружної прокуратури.(т.2, арк.справи 37-38).

Ухвалою суду від 22.05.2025 задоволено заяву представника ТОВ «Арслан Віталій Груп» Олійника В.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.(т.2, арк.справи 50, 55).

Ухвалою суду від 28.05.2025 в судовому засіданні було оголошено перерву до 11.06.2025. (т.2, арк.справи 58).

10.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання Товариства, з проханням поновити процесуальний строк та приєднання поданих додатків про присвоєння спірному об`єкту будівництва адреси: вул.Олени Теліги, 63 з маркетинговою назвою ЖК «Європа Хаус».(т.2, арк. справи 62).

В судових засіданнях 28.05.2025 та 11.06.2025 Прокурор та представник Позивача під-тримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задоволити, представник Відповідача надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляцій-ний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Єдиної державної електрон-ної системи у сфері будівництва, 19.12.2016 Управлінням ДАБК Рівненської міської ради зареєст-ровано декларація про початок будівельних робіт РВ 33 на об`єкт: « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями». Відомості про замовника «ТОВ «Арслан Віталій Груп». Адреса: м.Рівне, вул.Грицая Анатолія 17-А. Вид будівництва: нове будівництво, тип об`єкта: будинок. Загальна площа будівлі 5916,51.

Матеріалами справи стверджено, що 08.03.2023 Управлінням ДАБК Рівненської міської ради видано сертифікат РВ 34 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщен-нями по вул.Чехова (на даний час Анатолія Грицая), 17-А в м.Рівне», замовником якого зазначено ТОВ «Арслан Віталій Груп».

Згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації від 03.03.2023 будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером :01:020:0238. Будівельні роботи викону-вались у період з грудня 2016 року по лютий 2023 рік. Загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 5 085,7 кв.м.

У розділі «Пайова участь» акту готовності об`єкта до експлуатації вказано про звільнення від сплати пайової участі на підставі пункту 13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019.

Як вбачається з листа Міської ради №05-01-3758/24-8173/24 від 11.10.2024, органом місце-вого самоврядування надано інформацію, що заяви від замовника будівництва ТОВ «Арслан Віталій Груп» про визначення розміру пайової участі щодо вказаного об`єкта будівництва до Рівненської міської ради не надходили, отже розрахунок пайової участі щодо згаданого об`єкта будівництва, не надавався.

Водночас, на переконання прокурора, зважаючи на норми абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» закону №132-IX розмір пайової участі, який підлягає сплаті до місцевого бюджету Рівненської міської територіальної громади складає 1 947 212,81 грн та визначається за формулою 5 085,7 кв.м х 19 144 грн х 2%.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 25.03.2025, позов Прокурора задоволено частково.(т.1, арк.справи 224-238).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга обґрунтована та підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Апеляційним судом перевірено додержання Прокурором ст.23 Закону України «Про проку-ратуру» під час звернення до суду з позовом в інтересах Міської ради та встановлено наявність законних підстав для представництва Прокурором інтересів держави, оскільки Позивач належним чином не здійснили захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим Прокурор мав обґрунтовані підстави для пред`явлення даного позову.

Колегія суддів також зауважує, що жодна із сторін не заперечує підставності представництва Прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправ-ного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судо-вого захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (аналогічний висновок міститься у п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 42).

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. поста-нову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обра-ного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо (аналогічний висновок викладено в постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (пункт 10.13), від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (пункт 8.12)).

Як стверджено матеріалами справи, Прокурор звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради про стягнення з ТОВ «Арслан Віталій Груп» несплачених до місцевого бюджету 1 947 212,81 грн розміру пайової участі у розвиток інфра-структури міста, щодо об`єкту будівництва « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по вул.Чехова (на даний час Анатолія Грицая), 17-А в м.Рівне» виходячи з розрахунку 2% (для будівництва житла) від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта встановленого п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвести-ційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2017 (надалі в тексті Закон №132-IX).

Водночас, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції при визначенні відсотка розміру пайової участі від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта взяв до уваги рішення Рівненської міської ради №2703 від 27.12.2012 «Про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Рівного» та визначив, що правомірним є стягнення з Товариства на користь Міської ради 1,5% розміру пайової участі замовника в розвитку інфраструктури міста Рівного від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зауважує, що Прокурор оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні 876 890,18 грн, тобто 0,5% від заявленої суми та просить в решті залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначені обставини зумовлюють необхідність перегляду рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення 876 890,18 грн розміру пайової участі.

Предметом даного спору є стягнення несплаченого розміру пайової участі.

Розглядаючи правомірність оскаржуваного рішення у застосуванні судом першої інстанції 1,5% розміру пайової участі замовника в розвитку інфраструктури міста Рівного від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, колегія суддів бере до уваги, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 та п.13 розділу (надалі в тексті Закон №3038-VI) установлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Матеріалами справи стверджено, що 19.12.2016 зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт РВ 33 на об`єкт: « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано- прибудованими нежитловими приміщеннями». Відомості про замовника ТОВ «Арслан Віталій Груп». Адреса: м.Рівне, вул.Грицая Анатолія 17-А. Вид будівництва: нове будівництво, тип об`єкта: будинок. Загальна площа будівлі: 5916,51.

З огляду на встановлене, вказане будівництво розпочалося до 2020 року.

Відповідно до редакції Закону №3038-VI станом на момент початку будівельних робіт, замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.(ст.1 Закону №3038-VI).

Частиною першою статті 2 цього Закону встановлено, що плануванням і забудовою тери-торій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до ст.40 Закону №3038-VI, порядок залучення, розрахунку розміру і викорис-тання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населе-ного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуата-цію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфра-структури.

Згідно з приписами частин 5-6 статті 40 Закону №3038-VI (у редакції станом на момент початку будівельних робіт) величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до уста-новленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівель-ними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуван-ням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків.

Згідно з нормами частин 8-11 статті 40 Закону №3038-VI (у редакції станом на момент початку будівельних робіт), розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно пункту 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX (надалі в тексті Закон №132-IX), статтю 40 виключено із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пункт 13 розділу І Закону №132-IX набрав чинності з 01 січня 2020 року.

Відповідно до внесених Законом №132-ІХ змін, починаючи із 01.01.2020, у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 (ч.1 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ).

Відповідно до абз.3-4 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Крім того, Закон №132-ІХ врегулював, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:

- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2);

- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджу-ють вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (підпункт 3 частини 2);

- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (підпункт 4 частини 2 Закону №132-ІХ).

Колегія суддів також бере до уваги висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 щодо підстав та порядку пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін на підставі внесених змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX), а саме:

«Разом з тим, абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) було чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX). Тобто, істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;

- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив норма-тивне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX.

Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX є дійсним і продовжує свою дію до моменту його повного виконання…

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого само-врядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відтак колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що для об`єктів, будів-ництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі".

Матеріалами справи встановлено та не заперечується жодною із сторін, що 19.12.2016 Управлінням ДАБК Рівненської міської ради зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт на спірному об`єкті: « 9-ти поверховий житловий будинок з вбудовано прибудованими нежитловими приміщеннями»; будівельні роботи на даному об`єкті виконувались у період з грудня 2016 р. по лютий 2023 р.; 08.03.2023 об`єкт здано в експлуатацію.

На переконання Відповідача, до моменту введення будинку в експлуатацію, у Товариства не виник обов`язок звертатися до Міської ради із заявою про укладення Договору пайової участі.

Однак, враховуючи сформовані правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини у даній справі, колегія суддів виснує, що з моменту початку будівництва Товариство зобов`язане було звернутися до органу місцевого самоврядування Рівненської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, будівництво якого розпочато у попередні роки (19.12.2016), оскільки станом на 01.01.2020 даний об`єкт не введено в експлуатацію.

Водночас, матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано доказів такого звернення Товариства до органу місцевого самоврядування до моменту введення об`єкту будівництва в експлуатацію, як і не надано доказів звернення після введення об`єкту будівництва в експлуата-цію. Дану обставину не заперечив і представник Відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується жодною із сторін, що Товариство та Міська рада не укладали жодного Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Щодо наданого Відповідачем рішення Міської ради №2703 від 27.12.2012 «Про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Рівного», яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного (надалі в тексті Порядок; т.1, арк.справи 58-59) колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.1.1. Порядку, його розроблено відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закону №3038-VI), з метою врегулювання суспільних відносин, пов`язаних з порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста рівного у зв`язку з будівництвом обєктів на території міста.

Водночас, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 40 Закону №3038-VI було виключено.

При цьому, і ст.40 Закону №3038-VI, і п.2.2 положення Порядку передбачали іншу процедуру перерахування коштів пайової участі до місцевого бюджету, а саме: величина пайової участі визначалася в договорі, укладеному з Рівненською міською радою відповідно до установленого розміру пайової участі в розвитку інфраструктури, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, та на підставі розрахунку, який був невід`ємною частиною договору.

Водночас, на підставі Закону №132-IX з 01.01.2020 виключено обов`язок у залученні коштів пайової участі шляхом укладення договорів.

Крім того, пунктом 3 рішення Міської ради №2703 від 27.12.2012 було затверджено примірну форму договору про пайову участь замовника будівництва інфраструктури міста Рівного з розрахунком величини пайової участі.

Водночас, як зазначалося више, між Товариством та Міською радою не укладався жоден договір пайової участі, оскільки ТОВ «Арслан Віталій Груп не зверталося із заявою, а відтак застосування розміру пайової участі встановленого рішенням №2703 від 27.12.2012 в розмірі 1,5% є неможливим.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ст.40 Закону №3038-VI, рішення №2703 від 27.12.2012, так і положення Порядку не можуть бути застосовані до спірних право-відносин.

Крім того, апеляційний суд враховує, що 11.06.2020 Рівненською міською радою прийнято рішення №7554 «Про скасування рішення Рівненської міської ради №2703 від 27.12.2012 «Про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Рівного». Таким чином, на момент введення спірного об`єкту будівництва в експлуатацію, затверджений Порядок втратив чинність.

Колегія суддів також бере до уваги висновок Верховного Суду викладений у постанові від 07.09.2023 у справі №916/2709/22, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та ненаданням ним передбачених цією нормою документів не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про застосування до спірних правовідносин коефіцієнта 1,5% при розрахунку розміру пайової участі замовника в розвитку інфраструктури міста Рівного від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта є помилковим, адже вірним є розрахунок безпідставно збереженої Товариством суми пайової участі із застосуванням формули та коефіцієнтів, визначені п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-IX.

Оскільки, загальна площа квартир об`єкта будівництва згідно Сертифіката від 08.03.2023 РВ 34 становить 5085,7 кв.м, а вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №214 від 17.11.2022 (на момент введення в експлуатацію об`єкта) складає 19 144,00 грн, то розмір пайової участі щодо спірного об`єкта будівництва складає 1 947 212,81 грн (5085,7 кв.м х 19144, 00 грн х 2%).

Відтак, відмова у задоволенні позову в частині стягнення 876 890,18 грн є неправомірною.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та зроблено невірний висновок про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 у справі №918/1207/24 в частині відмови у стягненні 876 890,18 грн належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції установленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Крім того, задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідно до ст.129 ГПК України зумовлює покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Арслан Віталій Груп» витрат Рівненської обласної прокуратури в сумі 10 522,68 грн зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 15 784,02 грн зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 у справі №918/1207/24 задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.03.2025 у справі №918/1207/24 скасувати в частині відмови у стягненні 876 890,18 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

«1. Позов задоволити

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арслан Віталій Груп» (33018, м. Рівне, вул.Студенська, 3, офіс 2, ідентифікаційний код 39638399) на користь Рівненської міської ради (33028, м.Рівне, вул.Соборна, 12-А, ідентифікаційний код 34847334) 1 947 212,81 грн пайових внесків.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Арслан Віталій Груп (33018, м. Рівне, вул.Студенська, 3, офіс 2, ідентифікаційний код 39638399) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м.Рівне, вул.16 Липня, 52, ) 23 366,25 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арслан Віталій Груп» (33018, м. Рівне, вул.Студенська, 3, офіс 2, ідентифікаційний код 39638399) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м.Рівне, вул.16 Липня, 52, ) 15 784,02 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідних наказів.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

6. Матеріали справи №918/1207/24 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.