ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Дніпро Справа № 904/4193/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Суха Балка"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024р.

(суддя Фещенко Ю.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 18.11.2024р.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текслайт", м. Харків

до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за договором № 526 від 10.03.2021р., у загальному розмірі 142 163 грн. 05 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Текслайт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, з урахуванням уточнень до неї, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" заборгованість за договором № 526 від 10.03.2021р., у загальному розмірі 142 163 грн. 05 коп. Ціна позову складається з наступних сум: 103 298 грн. 21 коп. - основний борг; 32 108 грн. 03 коп. - інфляційні втрати; 6 756 грн. 81 коп. - 3% річних.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024р. у справі № 904/4193/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текслайт" 103 298 грн. 21 коп. - основного боргу, 32 108 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 6 754 грн. 00 коп. 3% річних та 3 027 грн. 94 коп. частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПрАТ "Суха Балка" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що Господарським судом Дніпропетровської області неповно досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що позивачем не доведено надання відповідачу повного пакету документів, передбачених положеннями договору, зокрема рахунків-фактури (п. 2.3. договору), що є передумовою для здійснення оплати за поставлений товар. А відтак, на думку Скаржника, у відповідача не настав обов`язок здійснювати оплату за товар, а нарахування 3 % річних, інфляційних втрат за вказаний у позовній заяві період є необгрунтованим та неправомірним.

Скаржник зазначає на тому, що відповідно до п. 10.1 договору, сторона, винна в повному або частковому невиконанні своїх зобов`язань за цим Договором, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що таке невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин, а саме: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, стихійні лиха, пожежа, землетрус, повінь, епідемії та інші природні явища, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем Сторін, що перешкоджають або роблять неможливим виконання зобов`язань за цим Договором. Термін виконання зобов`язань за Договором автоматично продовжується на час дії обставин непереборної сили... (п. 10.3. Договору).

При цьому, Скаржник вказує на те, що компетентним органом - ТПП України було офіційно підтверджено настання форс-мажорних обставин, які фактично тривають з 24.02.2022р. і по теперішній час.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Текслайт" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить апеляційний суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В обгрунтування своїх заперечень Товариство зазначає на те, що доказів направлення ПАТ «Суха Балка» повідомлення про порушення позивачем умов п. 2.3. Договору та ненадання товаросупровідних документів, матеріали справи не містять, що на його думку, свідчить про належне виконання ТОВ «Текслайт» своїх обов`язків по договору. При цьому, Товариство звертає увагу на те, що 15.02.2022 ПАТ «Суха Балка» частково оплатив поставлений у спірний період товар на суму 34 843,62 грн., що додатково свідчить про відсутність будь-яких порушень ТОВ «Текслайт» своїх зобов`язань за договором, такими діями ПАТ «Суха Балка» фактично визнала наявність боргу. Товариство також вказує на те, що Апелянт не заперечує факту отримання Товару відповідно до Договору та не наводить поважних обставин, чому він безоплатно володіє чужим майном близько трьох років.

ТОВ «Текслайт» також зауважує на тому, що Позивач звертався до ПАТ «Суха Балка» із претензією № 03/3004 від 30.04.2024, в якій вимагав протягом 10 календарних днів з моменту отримання цієї претензії сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 145 320 грн. 57 коп.. Таким чином, Позивач вважає, що у Апелянта настав обов`язок здійснити оплату за Договором, а отже, на його думку, розмір зобов`язань зі сплати інфляційних витрат та 3% річних судом першої інстанції було встановлено обґрунтовано.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Текслайт» зазначило, що попередній(орієнтовний) розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції складає 16 000грн. та що докази таких витрат буде надано у передбаченому ГПК України порядку.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судововї справи між суддями від 10.12.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/4193/24.

Матеріали справи № 904/4193/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024р. у справі № 904/4193/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 4542,00 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

10.03.2021р. між Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Текслайт" (постачальник) укладено договір № 526, відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами у специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною договору. При зазначенні переліку, асортименту в специфікаціях (додатках) обов`язково указується код УКТ ЗЕД товару з дотриманням наступних вимог: - при придбанні товарів, вироблених в Україні (крім підакцизних), вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД; - при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТ ЗЕД.

У розділі 2 договору сторонами були визначені умови поставки, зокрема:- поставка товару здійснюється партіями. партія товару - товар, оформлений одним товарно-транспортним документом (п. 2.1. договору);- базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках) до договору (п. 2.2. договору);- на кожну поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру - 1 примірник (оригінал); сертифікат якості виробника/паспорт на товар - 1 примірник (оригінал або копія, засвідчений печаткою постачальника); видаткову накладну - 1 примірник (оригінал) та необхідну кількість копій в залежності від виду транспорту; інші документи, перераховані в специфікації (додатку). Зазначені документи при поставці товару автотранспортом надаються постачальником одночасно з товаром, а при поставці залізничним транспортом - не пізніше, ніж 2 робочих дні з дати прибуття товару до покупця. В зазначених документах поруч з найменуванням товару зазначається код УКТ ЗЕД також товару з дотриманням вимог, вказаних у п. 1.2. договору (п. 2.3. договору);- датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару; при поставці залізничним транспортом - відмітка станції призначення в залізничній накладній, якщо інше не обумовлено специфікацією (додатком). Право власності на товар, а також всі пов`язані з ним ризики переходять від постачальника до покупця у відповідності до умов переходу права на товар, визначений у специфікаціях (додатках) (пункт 2.4. договору).

У розділі 3 договору сторонами були визначені умови щодо ціни та загальної вартості договору, а саме: ціна товару встановлюється та узгоджується сторонами відповідно до п. 1.2. договору (п. 3.1. договору); загальна вартість договору визначається вартістю всіх специфікацій (додатків), підписаних по договору, які є невід`ємною частиною договору (пункт 3.2. договору); ціни на товар, що поставляється за договором, фіксуються на момент підписання договору і не підлягають зміні в односторонньому порядку протягом строку дії договору. Зміна ціни допускається тільки за наявності письмової угоди сторін, умову про яку сторони зазначають у специфікації (додатку). Сторони прийняли, що всі ціни, обумовлені в специфікаціях (додатках) до договору, є звичайними, справедливими, ринковими (п. 3.3. договору).

У п. 13.4. договору сторони визначило, що договір та всі первинні документи, які фіксують здійснення фінансово-господарських операцій між постачальником і покупцем, повинні бути скріплені печатками підприємств і підписані особисто уповноваженими посадовими особами.

Відповідно до умов п. 13.7. договору невід`ємною частиною договору є: додаток №1 "Форма довіреності"; додаток № 2 "перелік видів порушень та матеріальної відповідальності за їх вчинення".

У п. 13.5. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці договору.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.

У відповідності до вказаних умов, позивачем та відповідачем були підписані такі Специфікації до договору: Специфікація № 3 від 29.10.2021р. до договору, в якій сторони узгодили умови поставки товару на загальну суму 84 531 грн. 84 коп. (а.с.44); Специфікація № 4 від 16.12.2021р. до договору, в якій сторони узгодили умови поставки товару на загальну суму 65 493 грн. 36 коп. (а.с.45).

На виконання умов договору, позивачем 14.12.2021р. та 24.01.2022р. був поставлений відповідачу товар, на загальну суму 138 141 грн. 83 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи: видатковою накладною № 551 від 14.12.2021р., на суму 69 687 грн. 24 коп. (а.с. 19) та товарно-транспортною накладною № Р551 від 14.12.2021р. (а.с.46); видатковою накладною № 30 від 24.01.2022р., на суму 68 454 грн. 59 коп. (а.с. 16).

Як зазначає позивач, та що не заперечується відповідачем, поставлений позивачем 14.12.2021р. та 24.01.2022р. товар у визначені в Специфікаціях № 3 та № 4 строки оплачений відповідачем у повному обсязі не був; відповідач 15.02.2022р. здійснив лише часткову його оплату, на суму 34 843 грн. 62 коп.

Позивач звертався до відповідача із претензією № 03/3004 від 30.04.2024р., в якій вимагав протягом 10 календарних днів з моменту отримання цієї претензії сплатити заборгованість за поставлений товар, у розмірі 145 320 грн. 57 коп. (а.с.21-27)

Як зазначає позивач, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач посилається на те, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором № 526 від 10.03.2021р., в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 14.12.2021р. та 24.01.2022р. товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, в сумі 103 298 грн. 21 коп. На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, за період прострочення з березня 2022 р. по квітень 2024 р., в загальній сумі 32 108 грн. 03 коп., а також 3% річних, за загальний період прострочення з 29.01.2022р. по 30.04.2024р., у сумі 6 756 грн. 81 коп.

Вищезазначені обставини і стали причиною виникнення спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати вартості поставленого товару та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів внаслідок порушення (прострочення у виконанні) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленого в договорі товару.

Беручи до уваги правову природу укладеного між Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Текслайт" Договору поставки №526 від 10.03.2021р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого господарського суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів за поставлений товар та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару та відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі неповної або несвоєчасної оплати товару на нарахування у відповідності до ст. 625 ЦК України матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та трьох процентів річних, а також суми вартості товару у розмірі встановленому умовами договору.

Як вже зазначалось вище, звертаючись з даним позовом до суду, Позивач зазначає про те, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором № 526 від 10.03.2021р., в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 14.12.2021р. та 24.01.2022р. товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, в сумі 103 298 грн. 21 коп. На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, за період прострочення з березня 2022 р. по квітень 2024 р., в загальній сумі 32 108 грн. 03 коп., а також 3% річних, за загальний період прострочення з 29.01.2022р. по 30.04.2024р., у сумі 6 756 грн. 81 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що строк оплати товару, на суму 103 298 грн. 21 коп., є таким, що настав.

Крім того, зі змісту відзиву на позовну заяву також вбачається, що Відповідач не заперечує факт отримання товару, при цьому, вважає, що строк його оплати не настав, з огляду на те, що Позивачем не було надано Відповідачу пакет документів, передбачений, зокрема, п. 2.3. договору.

Доводи Скаржника щодо не доведення Позивачем доказів виникнення у Відповідача обов`язку здійснення оплати за Договором, суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставні, виходячи з наступного.

Верховний Суд у постанові від 29.08.2019р. у справі № 905/2245/17 зазначив наступне: "Стосовно невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку-фактуру судова колегія вважає, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України".

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 р. у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 р. у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 р. у справі № 915/400/18).

Отже, ненадання рахунку не є відкладальною умовою, у розумінні приписів ст. 212 ЦК України, та не є простроченням кредитора, у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений товар.

За своєю природою, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі поставки №890 від 31.05.2023р. та видаткових накладних № 148/23 від 21.09.2023р., № 159/23 від 05.10.2023р., № 170/23 від 12.10.2023р., № 198/23 від 15.11.2023р., № 190/23 від 15.11.2023р., № 435/23 від 19.12.2023р..

Правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, передбачені ст. 666 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 666 ЦК України: 1. Якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. 2. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять, а сторонами у справі не надано доказів: звернення Відповідача до Позивача з вимогою надати документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання; відмови Відповідача від договору поставки №526 від 10.03.2021р.; доказів повного повернення отриманого за видатковими накладними №551 від 14.12.2021р. та №30 від 24.01.2022р. товару, на суму 138 141 грн. 83 коп.; відмови від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання Позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Отже, Апелянтом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження реалізації ним можливостей, передбачених ч. 2 ст. 666 ЦК України щодо відмови від отримання товару в зв`язку з ненаданням йому необхідних документів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк оплати товару настав з урахуванням строку, визначеного у Специфікаціях №3 від 29.10.2021р., № 4 від 16.12.2021р..

Оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції, доказів сплати заборгованості, у розмірі 103 298,21 грн. сторонами не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення суми з відповідача на користь позивача, у розмірі 103 298,21 грн. визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вказане вище спростовує також і доводи апелянта про відсутність у нього обов`язку зі здійснення оплати 3% річних та інфляційних.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Також Велика Палата Верховного Суду зазначала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 (п. 8.22)).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що вимоги Позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних, підлягають стягненню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Доводи апелянта, який вважає себе звільненим в порядку п. 10.1. Договору від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань з посиланням на лист Торгово-промислової палати України (далі ТПП) від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які у зв`язку з введенням воєнного стану з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання по договору, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст.14-1 Закону «Про ТПП в Україні»).

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023р. у справі № 906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Сама по собі наявність форс-мажорних обставин, не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання.

У розділі 10 договору сторонами були визначені умови щодо форс-мажорних обставин, а саме:

- сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили після укладення договору (пункт 10.1. договору);

- до форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання сторонами зобов`язань за договором. До обставин непереборної сили відносяться: стихійні лиха, пожежа, землетрус, повінь, епідемії та інші природні явища, що знаходяться поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули на виконання сторонами зобов`язань за цим договором (пункт 10.2 договору);

- у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили строк виконання за договором відповідно відсувається на час, протягом якого діяли обставини (пункт 10.3 договору);

- сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за договором, внаслідок виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили, зобов`язана сповістити іншу сторону про це в письмовому вигляді протягом 10-ти (десяти) календарних днів (з попереднім одночасним направленням повідомлення в найкоротші терміни по факсу або телеграмою) про настання, терміни можливого їх припинення, характер несприятливих обставин, що наступили і можливі наслідки (пункт 10.4 договору).

- після припинення дії форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили сторона, яка знаходилася під дією таких обставин, зобов`язана протягом 3-х календарних днів письмово (з попереднім одночасним направленням повідомлення в найкоротші терміни по факсу або телеграмою) повідомити іншу сторону про припинення дії форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили (пункт 10.5. договору);

- у випадку, якщо форс-мажорні обставини та/або обставини непереборної сили будуть тривати більше 3-х місяців поспіль, то кожна із сторін має право розірвати договір в односторонньому порядку без відшкодування іншій стороні збитків за умови письмового повідомлення іншої сторони про майбутнє розірвання договору не менше ніж за 14 календарних днів до передбачуваної дати розірвання. У цьому випадку договір вважається розірваним з дати, зазначеної у письмовому повідомленні ініціюючої сторони про дострокове розірвання договору (пункт 10.7. договору).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти наявність вказаних обставин та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Матеріали даної справи не містять жодного доказу сповіщення відповідачем позивача, в порядку визначеному п. 10.4 договору, про наслідки виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили, що наступили і можливі їх наслідки.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022р. по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 р. по справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із Позивачем по договору поставки № 526 від 10.03.2021р., як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022р. в Україні воєнного стану та неможливістю виконання Відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором. Введення воєнного стану на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 р. у справі № 904/4193/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В. Чус