номер провадження справи 9/39/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 Справа № 908/794/25

м.Запоріжжя

За позовом: Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»

до відповідача:Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення суми 732138,25 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без повідомлення (виклику) сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» про стягнення з відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми 356160,00 грн основного боргу, суми 32786,24 грн - 3% річних, суми 169742,09 грн інфляційних втрат, суми 173449,92 грн пені, всього - загальної суми 732138,25 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 26.03.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/794/25 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 31.03.2025 вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/794/25, присвоєно номер провадження справи 9/39/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором на виконання робіт №11008/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021 щодо оплати виконаних позивачем робіт згідно з підписаним сторонами Актом здачі-приймання виконаних робіт № 4 від 28.12.2021 на суму 356160,00 грн, яку відповідач мав сплатити не пізніше 28 лютого 2022 року. Відповідно до умов договору позивачем була складена податкова накладна № 30 від 28.12.2021 року та зареєстрована у межах встановлених ПК України строків, а саме - 14.01.2022 року, що підтверджується наданою квитанцією про реєстрацію у ЄРПН. В порушення умов договору відповідач виконані роботи не оплатив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі, а з 01 березня 2022 року має місце прострочення відповідача. Зазначено, що 01 жовтня 2023 року між сторонами було підписано Акт звіряння за договором, відповідно до якого за даними бухгалтерського обліку заборгованість відповідача перед позивачем складає 609600,00 грн. (заборгованість за Актом № 4 на суму 356160,00 грн та Актом № 5 на суму 253440,00 грн. При цьому, заборгованість відповідача за Актом № 5 за цим договором була предметом іншого позову (справа № 908/1172/24). У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період прострочення: березень 2023 - лютий 2025, 3% річних за період з 01.03.2022 по 25.03.2025 та пені за період з 01.03.2022 по 30.06.2023. Позов обґрунтований ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 193, 222 ГК України та умовами договору. В позові наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: судовий збір, сплачений за при поданні позову до суду, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн у випадку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та 12000,00 грн у випадку розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, який надійшов до суду 14.04.2025, зазначивши, зокрема, про наступне. Відповідно до умов п. 2.3 Договору на виконання робіт №11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021 оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку. Належних доказів виконання пункту 2.3 договору щодо надання відповідачу податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) на електрону адресу відповідача (п.5.6 договору), позивачем не надано. При цьому, строк виконання зобов`язання щодо оплати частини робіт в розмірі суми ПДВ 59360,00 грн в договорі не встановлений. З урахуванням того, що обов`язок негайного виконання не випливає із договору та актів цивільного законодавства, строк виконання грошового зобов`язання за договором з оплати частини вартості робіт в суми 59360,00 грн визначається днем пред`явлення вимоги кредитором. Оскільки вимога щодо сплати частини вартості робіт в сумі 59 360,00 ПДВ до відповідача не надходила, відповідно строк оплати цієї частини вартості робіт не настав. Таким чином, твердження позивача щодо виникнення у відповідача станом на дату подання позовної заяви заборгованості в сумі 356 160,00 грн є безпідставними. Відповідно до п. 9.2 Договору у разі настання форс-мажору зобов`язання сторін за цим договором пропорційно відстрочується на час його дії. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні запроваджений воєнний стан. 04 березня 2022 року місто Енергодар Запорізької області та Запорізька атомна електрична станція були захоплені та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації. Енергодарська міська територіальна громада (код: UA0019947), в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, з 02.03.2022 включена до «Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України. Листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені вище обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами. Оскільки станом на поточну дату вищевказані форс-мажорні обставини тривають, зобов`язання відповідача з оплати виконаних за Договором робіт пропорційно відстрочується на час його дії, тобто не є простроченим. Позивач здійснив нарахування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені на суму грошового зобов`язання в розмірі 356160,00 грн, починаючи з 01.03.2022, не врахувавши того, що це грошове зобов`язання не є простроченим. Отже вимога позивача про стягнення з відповідача 32786,24 грн 3% річних, 169 742,09 грн інфляційних нарахувань та 173449,92 грн пені за період з 01.03.2022 по 25.03.2025 є необґрунтованою. Позивач обґрунтовує нарахування пені понад 6 місяців посилаючись на умови п. 6.2 договору. При цьому, даний пункт договору іншого строку нарахування пені, відмінного від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, не містить. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651 «Про відміну на всій території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. З огляду на зазначене, підстави для нарахування та стягнення пені за період більше ніж 6 (шість) місяців після закінчення дії карантину відсутні. Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що в діях відповідача відсутня вина, оскільки своєчасному і належному виконанню ним грошового зобов`язання за договором перешкоджають форс-мажорні обставини. З моменту окупації Запорізька АЕС працює в екстремальних умовах, на початку захоплення атомна станція працювала на мінімальних потужностях. З 11 вересня 2022 року ЗАЕС повністю зупинена, відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. Внаслідок збройної агресії РФ майно й інфраструктура тимчасово окупованої Запорізької АЕС та інших відокремлених підрозділів ДП «НАЕК «Енергоатом» були пошкоджені або знищені; відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Відповідач докладає максимальних зусиль для виробництва необхідного країні обсягу електричної енергії, для чого здійснює заходи для продовження термінів експлуатації атомних блоків, працівники атомних електростанцій у рекордні строки завершують ремонтні кампанії, забезпечуючи при цьому підвищення рівня ядерної безпеки. Вжиття перелічених заходів вимагає суттєвих невідкладних фінансових витрат, що є додатковим навантаженням на відповідача. Правовідносини між позивачем та відповідачем, які розглядаються у рамках справи № 908/794/25, нерозривно пов`язані з об`єктами ЗАЕС, що забезпечували втрачені відповідачем виробничі потужності та отримання значної частини доходу. Договір на виконання робіт, стягнення коштів за яким є предметом спору у даній справі, укладений між позивачем та ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція»), який знаходиться на тимчасово окупованій території; первинна документація у тому числі договір, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням відповідача. З огляду на вказане, відповідач просив суд врахувати, що існування на території України надзвичайних обставин - введення воєнного стану, є надзвичайними обставинами, які не залежать від відповідача та стали перешкодою своєчасному виконанню ним своїх зобов`язань за договором. Враховуючи, що розмір санкцій, зазначений позивачем у позові складає 375978,25 грн, тобто більше ніж заявлений ним до стягнення основний борг, обсяг такої відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення та може розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. З метою забезпечення оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобігання настанню негативних наслідків для сторін, зокрема, і енергетичного сектору країни загалом, з урахуванням вищевказаних доводів та заперечень, відповідач просив відмовити Акціонерному товариству «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ» у задоволенні позову; зменшити розмір пені та 3% річних в разі задоволення позовних вимог; покласти на Акціонерне товариство «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ» судові витрати по справі.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 18.04.2025, позивачем зазначено зокрема про наступне. На виконання п. 5.6 Договору позивач здійснив реєстрацію податкової накладної № 30 від 28 грудня 2021 року у Єдиному реєстрі податкових накладних 14 січня 2022, про що свідчить квитанція, зареєстрована в ЄРПН за № . Доводи відповідача щодо розмежування порядку і строків оплати ПДВ на виконані роботи та вартості самих робіт за договором, не заслуговують на увагу, оскільки положення договору, які визначають його ціну, що підлягає сплаті покупцем за виконані роботи, не розділяють вартість самих робіт та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Отже відповідач повинен був здійснити повну оплату виконаних робіт з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60 календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. До того ж, 01 жовтня 2023 року між сторонами було підписано Акт звіряння за договором № 11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021 року, відповідно до якого за даними бухгалтерського обліку заборгованість відповідача перед позивачем за цим договором складає 609600,00 грн. (заборгованість за Актом № 4 - 356160,00 грн. та Актом № 5 - 253440,00 грн). При цьому, заборгованість відповідача за Актом № 5 за вказаним договором була предметом іншого позову, справа № 908/1172/24. Відповідач посилається на форс-мажорні обставини, разом із тим, відповідачем не враховано, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме - від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору (за умови належного його доведення та повідомлення у порядку, визначеному договором). Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст. 611 ЦК України та ст. 217 ГК України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, не підлягають застосуванню. Відповідач наголошує, що підстави для нарахування та стягнення пені за період після закінчення карантину (30 червня 2023 року) відсутні. Але до предмету спору у вказаній справі входить вимога позивача щодо стягнення пені з відповідача за прострочення оплати виконаних робіт за період прострочення з 01 березня 2022 року по 30 червня 2023 року. Пунктом 9.3 Договору передбачено порядок повідомлення про настання форс-мажорних обставин. У порядку, визначеному договором, відповідач не надсилав позивачу жодних повідомлень. Загальне посилання відповідача на можливість зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставним, оскільки вирішуючи це питання суд має враховувати, що: 1) відповідач не вживав жодних заходів для досудового врегулювання спору, не звертався з пропозиціями про реструктуризацію боргу; 2) відповідач лише сприяв збільшенню розміру компенсаційних витрат, оскільки не вживав заходів для їх зменшення; 3) позивач вже четвертий рік очікує виконання грошового зобов`язання з боку відповідача (тобто прострочення боржника є дуже тривалим). Також просив суд взяти до уваги, що обидва підприємства опинилися у непростих умовах, які торкнулися і позивача, і відповідача, як суб`єктів господарювання. Місто Харків (Харківська територіальна громада) було включено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій з початку запровадження воєнного стану в Україні. Фактичне та юридичне місцезнаходження Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» знаходиться безпосередньо в районі, що потерпав від постійних ракетних обстрілів, внаслідок яких будівля, оргтехніка підприємства позивача, робочі місця працівників, задіяних у тому числі для виконання робіт за спірним договором, були пошкоджені. АТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» () також входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

У запереченні на відповідь на відзив (надійшло до суду 22.04.2025) вказано про наступне. Належних доказів на підтвердження отримання відповідачем від позивача податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН, на електронну адресу відповідача (Покупця), зазначену у п. 5.6 Договору, позивачем не надано. Лише тільки реєстрація податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не є підставою для здійснення відповідачем оплати частини вартості виконаних робіт в сумі ПДВ. При цьому, умовами Договору не визначено обов`язку відповідача перевіряти стан реєстрації позивачем податкових накладних. В бухгалтерському обліку відповідача, відповідно до чинного законодавства України, обліковується господарська операція з виконання робіт за укладеним договором, що не є тотожнім поняттю «заборгованість», «прострочена заборгованість» та «зобов`язання, строк яких вже настав», оскільки строки виконання сторонами зобов`язань визначаються умовами договору. Отже, позивачем не доведено виникнення (наявність) у відповідача з 01.03.2022 простроченої заборгованості за договором в сумі 356160,00 грн. Позиція відповідача щодо дії обставин непереборної сили (форс-мажор) детально викладена у відзиві та цілком підтримується. У відповідача, як сторони за договірними відносинами, відсутній факт наявності будь-яких умисних дій (відсутня вина), направлених на порушення умов договору та присутній вплив форс-мажорних обставин на стан відповідача, про що, виходячи з загальновідомості та нормативної урегульованості, позивач був обізнаний. Відповідач вбачає підстави щодо можливості зменшення судом пені та 3% річних, що підлягають стягненню, до мінімально можливого, приймаючи до уваги ситуацію, яка склалась у даний час в енергетичній галузі України в умовах воєнного стану та з метою запобігання настанню негативних наслідків в частині забезпечення соціальної спрямованості економіки України.

14.05.2025 до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат з доданими до неї документами, згідно з якою позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в т.ч. суму 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

16.05.2025 до суду від відповідача надійшло заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, згідно з яким відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу, з підстав, які наведені у поданому запереченні; в разі задоволення - зменшити їх розмір до мінімально можливого розміру.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ» (Підрядник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (Замовник) був укладений Договір № 11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021 на виконання робіт (далі - Договір), за умовами якого Замовник доручає та зобов`язується оплатити, а Підрядник приймає на себе зобов`язання виконання проектних робіт: «Коригування проєктної документації за дорученням Замовника згідно з результатами виконання будівельних і додаткових робіт, непередбачених проєктною документацією об`єктів Запорізької АЕС у 2021 році» (надалі за текстом - проектно-кошторисна документація). Код згідно з ДКПП ДК 016:2010-71.12 (п.1.1. Договору).

Згідно п. 4.2 Договору Підрядник забезпечує розробку проектно-кошторисної документації в строки, визначені Календарним планом (додаток № 3), що є невід`ємною частиною цього договору.

В п.п. 2.1., 2.2. Договору сторони зокрема визначили, що вартість робіт за цим договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (невід`ємний додаток №2 до договору) і визначена на підставі Договірної ціни (невід`ємний додаток №4 до договору). Вартість договору являється динамічною та може уточнюватись у ході виконання проектних робіт шляхом оформлення додаткової угоди.

Ціна Договору неодноразово змінювалась (збільшувалась) відповідно до укладених сторонами Додаткових угод.

Так, відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 18.11.2021), вартість робіт за цим Договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (невід`ємний додаток № 1 до додаткової угоди № 3 даного договору) і визначена на підставі Договірної ціни (невід`ємний додаток № 3 додаткової угоди № 3), складає: 883050,00 грн. Крім того, ПДВ: 176610,00 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 1059660,00 грн (п. 12 Додаткової угоди № 4).

Крім того, за змістом п.п. 9, 13 Додаткової угоди № 3 від 18.11.2021, сторони в т.ч. погодили ввести до складу Договору та користуватись при виконанні робіт новим Календарним планом робіт (додаток № 2 до додаткової угоди № 3), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Також, в подальшому було укладено Додаткову угоду №4 від 18.02.2022 до Договору, якою в т.ч. введено до складу Договору нову Договірну ціну та змінено вартість робіт.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30.06.2023. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними (п. 12 Додаткової угоди №4 від 18.02.2022).

Згідно п.п. 5.1., 5.4 Договору, після завершення виконання робіт за кожним під етапом згідно Календарного плану підрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту завершення виконання робіт надає замовнику проектно-кошторисну документацію, оформлену відповідно до п. 4.6 даного договору та Акт здачі-приймання виконаних робіт у кількості 4-х примірників. Підтвердженням належного виконання робіт за договором є підписання сторонами Акта здачі-приймання виконаних робіт.

Зі змісту п. 5.6 Договору слідує, що Підрядник, який є платником ПДВ, зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством України.

У пункті 5.6 Договору також зазначена електронна адреса Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 Договору, оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі Акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаного обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частими вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня 2021 року сторонами був підписаний Акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт до Договору № 11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021: «Коригування проєктної документації за дорученням Замовника згідно з результатами виконання будівельних і додаткових робіт, непередбачених проєктною документацією об`єктів Запорізької АЕС у 2021 році» (за підетапом № 1.4). В акті зазначено, що виконана робота задовольняє умовам договору та завданням на проектування і належним чином оформлена. Вартість виконаних робіт по Акту № 4 становить: 296800,00 грн. Крім того ПДВ 20%: 59360,0 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 356160,00 грн.

Позивачем оформлена відповідна податкова накладна від 28.12.2021 № 30, яка 14.01.2022 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних за № , що підтверджується квитанцією (копії містяться в матеріалах справи).

Проте, як зазначив позивач, відповідач в порушення умов Договору не виконав зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт згідно з Актом № 4 від 28.12.2021, який мав бути оплачений не пізніше 28 лютого 2022 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 356160,00 грн з ПДВ. З 01 березня 2022 року має місце прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання на вказану суму.

Відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 06.02.2023 № 2896-ІХ, який набрав чинності 23.03.2023, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворено Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (); установлено, що: «товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з дня державної реєстрації товариства; відокремлені підрозділи ДП «НАЕК «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва)».

Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є відкритими і загальнодоступними, 11.01.2024 внесено запис про створення юридичної особи - Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () в результаті реорганізації, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (). Акціонерне товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». У розділі «Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи», в т.ч., значиться: Філія «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ ВП 19355964).

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати виконаних робіт, позивач звернувся з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі. Крім суми 356160,00 грн основного боргу, позивач у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання також нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 837 § 1 глави 61 ЦК України, за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

В частині 1 ст. 854 ЦК України визначено: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містяться в п.п. 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З положень ч. 1 ст. 530 ЦК України слідує: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В пункті 2.3 Договору визначено, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі Акта здачі-приймання виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Акт № 4 здачі-приймання виконаних робіт від 28.12.2021 до Договору №11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021, згідно з яким Підрядник передав, а Замовник прийняв виконані роботи за підетапом № 1.4 на загальну суму 356160,00 грн, в т.ч. 59360,00 грн ПДВ, підписаний сторонами без зауважень.

В матеріалах справи міститься копія податкової накладної від 28.12.2021 № 30 на суму вартості робіт за вищевказаним Актом, яка згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 14.01.2022 за № .

Викладені у відзиві відповідача доводи щодо розмежування строку оплати вартості виконаних робіт без урахування ПДВ та оплати суми ПДВ є необґрунтованими з огляду на наступне.

Податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент).

Зазначення у п. 2.3 Договору, що оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати вартості робіт в частині суми ПДВ.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної і якщо дата реєстрації накладної припадає у межах 60-денного строку з дати підписання акту, відповідач повинен здійснити повну оплату виконаних робіт з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60 календарних днів з дати підписання акту.

Крім того, відповідач мав право (у разі необхідності) самостійно отримати інформацію щодо зареєстрованої позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.01.2024 у справі № 904/6023/19 (904/4903/22), відповідно до яких, виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, навіть нездійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає саме на підставі податкового законодавства. Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних тавартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

На підставі викладеного, заперечення відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язання в частині оплати суми 59360,00 грн ПДВ є безпідставними.

Щодо посилання відповідача на відстрочення зобов`язання з оплати виконаних робіт на час дії форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором є наслідками непередбачуваних та непереборних при даних умовах обставин (повінь, пожежа, землетрус та інші стихійні лиха, а також війна чи воєнні дії, які виникли після укладання договору, рішення (постанови) уряду, які обмежують діяльність учасників договору, страйки або масові заворушення не з вини учасників цього договору (в подальшому форс-мажор).

Згідно з п. 9.2. Договору, разі настання форс-мажору зобов`язання сторін за цим договором відсуваються на час його дії.

Сторона, що потрапила під дію форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення повідомити іншу сторону про настання або припинення обставин, які заважають виконанню цього договору відповідно. Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до діючого законодавства України (п.п. 9.3, 9.5 Договору).

Докази такого повідомлення відповідно до п. 9.3 Договору в матеріалах справи відсутні.

До форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належать обставини визначені у частині другій ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», за змістом якої форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Суд зазначає, що введений в України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Однак, лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору, та не є доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

Так, в частині 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

При цьому, чинним законодавством України передбачено звільнення від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання чи неналежне виконання спричинене форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Так, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України існування обставин непереборної сили, внаслідок яких сталося порушення зобов`язання, може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не підставою для звільнення від фактичного виконання такого зобов`язання.

Крім того, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

З урахуванням викладеного, наявність форс-мажорних обставин (збройна агресія РФ та введений у зв`язку із цим воєнний стан, тимчасова окупація територій) може бути підставою лише для незастосування заходів відповідальності (зокрема, неустойки: пені та штрафів).

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації негативний вплив в тій чи іншій мірі розповсюджується на всіх суб`єктів підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України, які знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже твердження відповідача про те, що зазначені обставини є підставою для відстрочення виконання зобов`язання на час дії таких обставин та те, що не являється простроченим грошове зобов`язання зі сплати суми 356160,00 грн за виконані позивачем роботи, які прийняті відповідачем за Актом здачі-приймання виконаних робіт № 4 від 28.12.2021, є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у запереченнях відповідача, не звільняють його від виконання грошового зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, строк виконання якого настав.

Докази оплати виконаних позивачем робіт на суму 356160,00 грн, в т.ч. часткової оплати, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 356160,00 грн заборгованості є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 32786,24 грн - 3% річних, нарахованих за період прострочення з 01.03.2022 по 25.03.2025 та суми 169742,09 грн інфляційних втрат за період прострочення: березень 2022 - лютий 2025.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Таким чином, незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем оплати поставленого позивачем товару на суму 356160,00 грн у встановлений договором строк, у позивача виникло право на нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення вказаного грошового зобов`язання.

Перевіривши наведені у позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх здійснено правильно, розрахунки є обґрунтованими, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 32786,24 грн 3% річних та суми 169742,09 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 173449,92 грн пені, нарахованої за період прострочення з 01.03.2022 по 30.06.2023 включно (за 487 днів прострочення).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

В пункті 6.2 Договору сторони визначили, що за порушення строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. Нарахування пені здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, як то визначено у вказаній нормі ГК України. При цьому перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався.

02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнений пунктом 7, відповідно до якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

За таких обставин, з введенням в дію Закону України від 30.03.2020 № 540-IX фактично було надано можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців і на строк, протягом якого на території України діяв установлений карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже нарахування позивачем пені за визначений ним період прострочення з 01.03.2022 по 30.06.2023 є правомірним.

Розрахунок пені за вказаний період у встановленому у договорі розмірі - 0,1% від суми простроченого платежу виконано позивачем правильно, не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період за який заявлена до стягнення, тому позовні вимоги в частині стягнення суми 173449,92 грн є обґрунтованими.

Відповідач у відзиві в т.ч. просив суд зменшити 3% та пені річних до мінімально можливого розміру.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Перш за все, правовий аналіз вказаної норми свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Як вже зазначалось судом вище, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанові Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Отже, вимоги про сплату 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Доводи відповідача про надзвичайні обставини, що вплинули на здатність вчасно оплатити виконані роботи, судом відхиляються, оскільки наведені обставини також не виключають застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних.

При цьому, слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

До того ж нарахована позивачем сума 3% річних становить 32786,24 грн та їх розмір не є надмірно великим порівняно з сумою основного боргу.

З огляду на викладене, господарський суд не вбачає підстав для зменшення належної до стягнення суми 3 %, тому вони підлягають стягненню у заявленому розмірі, який визнано судом обґрунтованим - в розмірі 32786,24 грн.

Щодо зменшення пені, про яке також заявлено відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Суд враховує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 (постанова Верховного Суду від 04.02.2020 по справі № 918/116/19).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі й з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21).

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд оцінює, зокрема, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.

Отже, суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією зі сторін за рахунок іншої, відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити надмірний тягар для нього і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Також суд повинен встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.

У даній справі суд приймає до уваги, що в силу закону (п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України), під час дії карантину в України кредиторам було надано право нараховувати пеню за більший період ніж шість місяців, яким і скористався позивач, а також продовжено строк (п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України) у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення неустойки.

Прострочення виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт виникло у відповідача 01.03.2022 року; позивач звернувся з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі, наприкінці березня 2025. Військова агресія Російської Федерації проти України та введення 24.02.2022 у зв`язку з цим воєнного стану на території України, що є загальновідомою форс-мажорною обставиною та, як наслідок, безумовно вплинуло на результати господарської діяльності всіх суб`єктів підприємницької діяльності в Україні, їх фінансові результати та можливість своєчасного виконання зобов`язань перед кредиторами, що у сукупності зі збільшеним періодом нарахування неустойки має наслідком незбалансованість інтересів сторін. АТ «НАЕК «Енергоатом», філією якого є «Відокремлений підрозділ «Запорізька АЕС», є об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, належить до об`єктів до критичної інфраструктури. 04.03.2022 місто Енергодар Запорізької області, яке є місцезнаходженням філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» захоплене військовими формуваннями Російської федерації та до теперішнього часу перебуває в тимчасовій окупації. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності збитків, заподіяних іншим учасникам господарських відносин внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору підряду.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин цієї справи, суд вважає, що у даному випадку наявні підстави для зменшення розміру визнаного судом обґрунтовано заявленого до стягнення розміру пені (173449,92 грн), який є значним у співвідношенні до суми основного боргу (356160,00 грн).

Враховуючи вищенаведені висновки суду, суд, дотримуючись балансу інтересів обох сторін, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені (173449,92 грн) на 40%, стягнувши з відповідача пеню в розмірі 104069,95 грн.

Зменшення суми пені на 40 % від заявленої в позові, з урахуванням обставин справи, не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань.

На підставі усього вищевикладеного, позов задовольняється судом частково.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача повністю.

У позовній заяві позивачем був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, який складається в т.ч. з витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн у випадку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та 12000,00 грн у випадку розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

14.05.2025 до суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно з якою просив стягнути з відповідача на користь позивача суму 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. До заяви додані документи на підтвердження розміру зазначених судових витрат.

16.05.2025 до суду від відповідача надійшло заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, яке мотивоване, зокрема, наступним. З урахуванням наданих документів на підтвердження надання правничої допомоги, на переконання відповідача, розмір гонорару визначений в сумі 7 000,00 грн, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки: - справа № 908/794/25 є простою з процесуальної точки зору, малозначною та розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; - сума фіксованого гонорару неспівмірна зі складністю справи та обсягом матеріалів у справі, оскільки позовні вимоги ґрунтуються виключно на одному акті здачі-приймання виконаних робіт та самому договорі; - спір про стягнення грошових коштів за яким (але за іншим актом) вже розглядався Господарським судом Запорізької області у подібній справі № 908/1172/24; - договір на виконання робіт № 11008/21/19-121-08-21-10391 від 29.06.2021 не містить в собі складних юридичних конструкцій, його умови є доволі простими, чіткими та зрозумілими; - спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку з неналежним виконанням договору, даний спір є незначної складності; - у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту невиконання зобов`язання та нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судова практика є сталою; - матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час; - позов з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є складним і не потребує значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи, оскільки не вимагає додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики; - наданий у складі позову розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, здійснені адвокатом за допомогою онлайн-калькулятора, використання яких є в загальному доступі та не потребує будь-яких додаткових витрат адвоката; - справа № 908/794/25 не обтяжена значною кількістю доказів, представником ці докази не збиралися, не потребували додаткового вивчення, відтак, не є складною і підготовка до розгляду цієї справи не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, про що свідчить і акт про надання правничої допомоги №29 від 13 травня 2025 року; - публічний інтерес до справи №908/794/25 відсутній, спір у цій справі стосується лише її сторін позивача та відповідача. Також зазначено, що відповідачем у даній справі є акціонерне товариство єдиним засновником та акціонером якого є держава в особі Кабінету Міністрів України, яке внаслідок збройної агресії Російської Федерації втратило виробничі потужності (тимчасова окупація філії «ВП ЗАЕС» та зупинення її роботи), що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. АТ «НАЕК «Енергоатом» має підтверджений статус як критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, отже покладення всієї суми витрат на правничу допомогу на відповідача не відповідатиме балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами. Крім того, відповідач просив суд врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20. Вказав, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, посилаючись на документи, що підтверджують лише сам факт надання правничої допомоги та їх визначену вартість, разом з цим, позивачем не зазначено та не надано розрахунковий документ, що підтверджує факт здійснення господарської операції між юридичною особою та адвокатом безпосередньо за вказаною справою - фактичної оплати наданих послуг (виконаних робіт). Отже витрати для надання правничої допомоги в зазначеному розмірі не підтверджені позивачем належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України. Просив відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу; в разі задоволення - зменшити їх розмір до мінімально можливого розміру.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

З положень статті 123 ГПК України слідує, що до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою завою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до змісту частини 8 статті 129 ГПК України, судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків) встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем надано в матеріали справи в копіях, зокрема: Договір про надання правової допомоги № 04-22 від 05.08.2022, укладеного між Адвокатом Барчук А.В. та АТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ», Додаткові угоди до вказаного договору, в т.ч. Додаткову угоду № 4 від 30.12.2024, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2025, Протокол погодження розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги від 26.03.2025, Акт про надання правничої допомоги № 29 від 13.05.2025 (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги № 04-22 від 05.08.2022.

За умовами Договору про надання правової допомоги № 04-22 від 05.08.2022, Адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У Протоколі погодження розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги від 26.03.2025 сторони погодили, що у рамках договору № 04-22 від 05.08.2022, укладеного між Адвокатом та Клієнтом, Адвокат надає правничу допомогу Клієнту у спорі з Акціонерним товариством «НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором на виконання робіт № 11008/21/19-121-08-21-20391 від 29.06.2021 (акт №4 від 28.12.2021) (пункт 1 Протоколу).

В п. 2 Протоколу сторони визначили, що гонорар Адвоката за правову допомогу у спорі, визначеному у пункті 1 даного протоколу, в суді першої інстанції є фіксованим у розмірі 7000,00 грн у випадку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та 12000,00 грн у випадку розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

13.05.2025 Адвокатом Барчук А.В. та АТ «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «ЕНЕРГОПРОЕКТ» був підписаний Акт про надання правової допомоги № 29 (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги №04-22 від 05.08.2022, з описом наданих Адвокатом послуг. Так, зазначено, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правничу допомогу, а саме: Представництво інтересів в господарському судочинстві (справа № 908/794/25): підготовка позовної заяви про стягнення коштів із розрахунком стягуваних сум; правовий аналіз доводів відповідача, наведених у відзиві, та наданих не їх обґрунтування доказів; підготовка та подання відповіді на відзив. В Акті вказано, що гонорар (винагорода) Адвоката за надання правничої допомоги, перелік якої наведений даному Акті, складає 7000,00 грн. Надана правнича допомога підлягає оплаті у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до п. 9.3 Договору про надання правничої допомоги № 04-22 від 05.08.2022, оплата підлягає перерахуванню Клієнтом у безготівковій формі протягом 20 календарних днів з моменту підписання Акту про надання правової допомоги.

Велика Палата Верхового Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

В постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 Великої Палати Верховного Суду, зокрема, зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п. 119 постанови).

В п.п. 134, 135 вказаної постанови наведений висновок про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У пункті 147 вказаної постанови Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Також у постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п. 128, п.134).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Отже при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Дослідивши представлені позивачем документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є доведеним, підтвердженим належними доказами та є співмірним, враховуючи складність справи та ціну позову, обсяг наданих послуг, перелік (опис) яких наведений у підписаному адвокатом та позивачем Акті про надання правової допомоги № 29 (виконаних робіт) від 13.05.2025, який відповідає фактичному обсягу наданих адвокатом послуг у даній справі № 908/794/25.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені ним у запереченні на заяву позивача про розподіл судових витрат щодо неспіврозмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх зменшення.

Недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України судом не встановлено.

Також не приймаються судом до уваги посилання відповідача на те, що АТ «НАЕК «Енергоатом» має підтверджений статус як критично важливого підприємства для функціонування економіки, засновником та акціонером якого є Держава в особі Кабінету Міністрів України, на негативні наслідки, які настали для ВП «Запорізька атомна електрична станція» у зв`язку зі збройною агресією проти України (тимчасова окупація та зупинення роботи), оскільки зазначені обставини не є свідченням неспівмірності заявлених іншою стороною судових витрат та підставою для їх зменшення судом.

Щодо зазначення відповідачем про відсутність розрахункового документу, що підтверджує факт оплати наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) слід зазначити, що відповідно до висновків усталеної практики Верхового Суду, викладеної зокрема у постановах по справах № 923/560/17, № 329/766/18, №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено. В постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі №686/28627/18 вказана правова позиція підтверджена та вказано, що витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені в майбутньому.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу заявленому ним розмірі, а саме - у розмірі 7000,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що заявлені позовні вимоги у даній справі визнані судом обґрунтованими, а часткове задоволення позову зумовлене зменшенням судом розміру заявленої до стягнення пені, що в такому випадку не впливає на розподіл судових витрат, в тому числі в частині втрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», (61005, м.Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12) суму 356160 (триста п`ятдесят шість тисяч сто шістсот) грн 00 коп. основного боргу, суму 32786 (тридцять дві тисячі сімсот вісімдесят шість) грн 24 коп. - 3% річних, суму 169742 (сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок дві) грн 09 коп. інфляційних втрат та суму 104069 (сто чотири тисячі шістдесят дев`ять) грн 95 коп. пені.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект», (61005, м.Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12) суму 8785 (вісім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн 66 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 7000 (сім тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 11.06.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва