ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м. Дніпро Справа № 908/1309/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Дроздова С.С.) від 03.09.2024р. у справі № 908/1309/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Абібуллаєва Шевкет ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 )

до відповідача: Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Чубанова, 8, м. Запоріжжя, 69118)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Приходська, 58, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 43315529)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 168, м. Запоріжжя, 69107, ідентифікаційний код юридичної особи 37941997)

про стягнення 56 707 грн 80 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Абібуллаєв Шевкет звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнуті кошти в розмірі 56 707 грн 80 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.09.2024р. у справі № 908/1309/24:

- позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Абібуллаєва Шевкет до Державної служби України з безпеки на транспорті задоволено;

- стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Абібуллаєва Шевкет на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" безпідставно стягнуті кошти в сумі 56 707,80 грн;

- стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця Абібуллаєва Шевкет судовий збір за подачу позову в сумі 3 028 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. 00 коп.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходив з обставин скасування у судовому порядку постанов Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафів в загальному розмірі 51 000,00 грн., які були сплачені позивачем. Вказані суми, за висновками суду, підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. На вказаній правовій підставі з урахуванням положень статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" судом було повернуто і сплачені боржником у виконавчому провадженні виконавчий збір в розмірі 5 100,00 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 607,80 грн.

До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2024р. у справі № 908/1309/24 в частині стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнутих коштів у розмірі 56 707,80 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України безпідставно стягнутих коштів у розмірі 56 707,80 грн.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що рахунки органу державної виконавчої служби та рахунки державного бюджету не є тотожними поняттями.

Сплачена позивачем сума штрафу у виконавчому провадженні ВП № 68435057 фактично перерахована на рахунок відкритий для зарахування надходжень до місцевого бюджету Тернуватської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, а не до Державного бюджету.

Судом першої інстанції безпідставно ототожнені такі поняття, як виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, та помилково прийнято рішення щодо стягнення з Державного бюджету України витрат виконавчого провадження, зарахування яких не здійснено до нього та не підтверджено жодним платіжним документом.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Позивач проти задоволення скарги заперечує та зазначає, що відсутність у апелянта відомостей, в тому числі щодо сплати виконавчого збору, не свідчить про відсутність факту стягнення з позивача виконавчого збору.

Стягнення з позивача суми штрафів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень, в яких містяться відомості про завершення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням.

Крім того, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відзиві на позовну заяву підтверджено факт закінчення виконавчих провадження у зв`язку з їх повним виконанням.

Позивач зазначає, що якщо припустити помилкове зарахування коштів на інший рахунок, органи, що контролюють справляння надходжень до бюджету мають вжити відповідних заходів для повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів відповідно до Порядку №787. Відповідальність за помилкові, протиправні дії або протиправну бездіяльність органів державної влади не може бути покладена на позивача, якому завдано матеріальної шкоди та з якого більше ніж два роки тому протиправно стягнуто кошти.

Зважаючи на те, що стягувачем в межах виконавчого провадження є Держава в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області), кошти мали бути зараховані до Державного бюджету України. Також, оскільки набувачем сплачених боржником у виконавчому провадженні виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.

Відповідач та третя особа-1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Придніпровським міжрегіональним управлінням Уктрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308234 від 09.11.2021 у розмірі 17 000,00 грн відносно ФОП Абібуллаєва Шевкета за порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Головним державним виконавцем Мелітопольського відділу державної виконавчої служби у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Катюковим В.М., розглянуто заяву про примусове виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308234 від 09.11.2021 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68435057 від 03.02.2022. В порядку примусового виконання виконавчого провадження стягнуто з позивача було стягнуто 18 870,00 грн., з яких: 17 000,00 грн. сума штрафу, 1700,00 грн. виконавчий збір, 170,00 грн витрати виконавчого провадження.

08.02.2022 Мелітопольськім відділом державної виконавчої служби у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про закінчення ВП 68435057 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також, у зазначеній постанові зазначено, що згідно квитанції № 60810108 від 07.02.2022 боржник борг в сумі 17 000,00 грн сплатив в повному обсязі.

01.02.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308517 у розмірі 17 000,00 грн відносно ФОП Абібуллаєва Шевкета за порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Біланом Д.Г. розглянуто заяву про примусове виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308517 від 01.02.2022 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70986220 від 14.02.2023. В порядку примусового виконання виконавчого провадження стягнуто з позивача було стягнуто 18 918,90 грн., з яких: 17 000,00 грн. сума штрафу, 1 700,00 грн. виконавчий збір, 218,90 грн. витрати виконавчого провадження.

11.07.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення ВП № 70986220 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також, у зазначеній постанові зазначено, що: суму боргу у розмири 17 000,00 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжною інструкцією № 6435 від 10.07.2023, виконавчий збір у розмірі 1 700,00 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжною інструкцією № 6434 від 10.07.2023, витрати виконавчого провадження у розмірі 218,90 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжною інструкцією № 6432, №6433 від 10.07.2023.

Також Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308518 від 01.02.2022 у розмірі 17000 гривень відносно ФОП Абібуллаєва Шевкета за порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Д.Г. розглянуто заяву про примусове виконання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308518 від 01.02.2022 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70986252 від 14.02.2023. В порядку примусового виконання виконавчого провадження № 70986252 стягнуто з позивача було стягнуто 18 918,90 грн., з яких: 17 000,00 грн. сума штрафу, 1 700,00 грн. виконавчий збір, 218,90 грн. витрати виконавчого провадження.

11.07.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення ВП № 70986252 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Також, у зазначеній постанові зазначено, що: суму боргу у розмірі 17 000,00 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжними інструкціями № 6425 від 10.07.2023, № 1554 від 22.03.2023, № 30378 від 03.05.2023, виконавчий збір у розмірі 1 700,00 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжною інструкцією № 6424 від 10.07.2023, витрати виконавчого провадження у розмірі 218,90 грн в повному обсязі сплачено та перераховано платіжною інструкцією № 1552, № 1551 від 10.07.2023.

Отже, загалом за трьома виконавчими провадженнями № 68435057, № 70986220, № 70986252 з ФОП Абібуллаєва Шевкета в дохід держави стягнуто 56 707,80 грн.

Не погоджуючись з діями Державної служби України з безпеки на транспорті ФОП Абібуллаєв Шевкет було подано до Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву з вимогою до відповідача щодо:

- визнання протиправною та скасування постанови №308234 від 09.11.2021 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00грн.;

- визнання протиправною та скасування постанови №308517 від 01.02.2022 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00грн.;

- визнання протиправною та скасування постанови №308518 від 01.02.2022 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2023 по справі № 280/3392/22 адміністративний позов ФОП Абібуллаєва Шевкета, до відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, до Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна служба України з безпеки на транспорті, про визнання протиправними та скасування постанов, задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки №308234 від 09.11.2021 про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 по справі № 280/3392/22 апеляційну скаргу ФОП Абібуллаєва Шевкета задоволено в повному обсязі. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2023 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ФОП Абібулаєва Шевкета про скасування постанов стягувача, на підставі яких було здійснено примусове стягнення штрафів задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №308234 від 09.11.2021 про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №308517 від 01.02.2022 про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №308518 від 01.02.2022 про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ФОП Абібуллаєва Шевкета судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Вказана постанова Третього апеляційного адміністративного суду складена 11.07.2023 та набрала законної сили.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що кошти в розмірі 56 707 грн 80 коп. сплачені без достатньої правової підстави.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов:

1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння);

2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою;

4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Тобто, обов`язковими передумовами є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належить до коштів виконавчого провадження.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Частинами другої третьої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За змістом частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету).

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21, від 21.05.2019 у справі № 910/2569/18).

Також, у спірних правовідносинах органом, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету та за поданням якого мало б здійснюватись повернення коштів, які були помилково сплачені до Державного бюджету України у сумі 51 000,00 грн., є Державна служба України з безпеки на транспорті.

Колегія суддів звертає увагу, що при визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за зазначеними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. За змістом зазначеної правової позиції спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України, оскільки, з огляду на положення статей 2, 170 ЦК України та частини четвертої статті 56 ГПК України, відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2024 року у справі № 910/12267/23.

Як вказано вище Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 280/3392/22 визнано протиправною та скасовано постанови Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до ФОП Абібуллаєва Шевкета адміністративно-господарського штрафів у загальному розмірі 51 000,00 грн, а відтак вони є такими, що зараховані до Державного бюджету України без відповідної правової підстави.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на повернення сплачених на підставі вказаних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу грошових коштів у вказаній сумі, оскільки підстава для набуття коштів відпала після скасування постанов.

Те ж саме стосується і витрат у виконавчому провадженні правова підстава для утримання таких коштів (виконавчого збору на загальну суму 5 100,00 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 607,80 грн.) відпала.

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплачених боржником коштів є Державний бюджет України, заявлені позивачем суми підлягають поверненню саме з Державного бюджету України.

Отже, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 56 707 грн 80 коп. з Державного бюджету України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо непідтвердження зарахування всіх сум стягнутих з позивача за виконавчими провадженнями № 68435057, № 70986220, № 70986252 до Державного бюджету.

Відповідно до постанов про закінчення виконавчих проваджень № 68435057, № 70986220, № 70986252 стягувачем була Держава в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укратрансбезпеки. Підставою для винесення постанов про закінчення виконавчого провадження було стягнення з Абібуллаєва Шевкета на користь Держави адміністративно-господарського штрафу. В постановах про закінчення виконавчого провадження міститься посилання на платіжні документи щодо сплати суми штрафу в повному обсязі, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Посилання апелянта на помилкове перерахування органами виконавчої служби суми штрафу 17 000,00 в межах ВП № 70986220 не на рахунок державного бюджету, а на рахунок місцевого бюджету, не має визначального значення для розгляду даної справи. Відповідальність за помилкові, протиправні дії або протиправну бездіяльність органів державної влади не може бути покладена на позивача, якому завдано матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, доводи апелянта не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу у апеляційній інстанції суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У відзиві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у суді апеляційної інстанції.

В подальшому позивачем подано докази понесення таких витрат у розмірі 11 250,00 грн.

10.04.2024 адвокатом Абібуллаєвою Акіме Шевкетівною, далі Адвокат, та Фізичною особою-підприємцем Абібуллаєва Шевкет, далі Клієнт, укладно договір про надання правової/правничої допомоги № 10/04/2024, предметом якого (пункт 1.1) є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням його порушених, оспорюваних та невизнаних прав та законних інтересів у господарському та адміністративному судочинстві в усіх судових справах (у суді першої та апеляційної інстанції), стягнення з Державного бюджету України на користь клієнта безпідставно стягнуті кошти за виконавчими провадженнями ВП № 68435057 від 03.02.2022, ВП № 70986220 та ВП № 70986252 від 14.02.2023 в Господарському суді Запорізької області, в суді апеляційної інстанції, в тому числі представництво інтересів Клієнта в усіх без виключення підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності.

За умовами п. 1.2. більш детальний перелік послуг, що зобов`язується надати Адвокат встановлюється в додатках до даного договору (Актах), які є його невід`ємною частиною.

Умовами п. 2.2 визначено, що оплата за даним договором здійснюється в порядку після оплати та здійснюється протягом 30-ти днів з моменту винесення судом рішення по справі.

Відповідно до акту здачі-прийняття від 16.07.2024 наданої правничої допомоги по договору № 10/04/2024 про надання правової/правничої допомоги від 14 січня 2025 року Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні послуги на загальну суму 11 250,00 грн, а саме:

- ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області по справі № 908/1309/24, вивчення судової практики та правових позицій Верховного суду, які стосуються спірної справи, надання усних та письмових консультацій - 1,5 годин вартістю 1500,00 грн. на загальну суму 2250,00 грн.;

- складення та направлення до Центрального апеляційного господарського суду по справі № 908/1309/24 відзиву на апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області 6 годин вартістю 1500,00 грн. на загальну суму 9000,00 грн.

На оплату вказаного акту адвокатом виставлено рахунок-фактуру № 14-01-25 від 14 січня 2025 року, який за доводами адвоката оплачено.

У справі також наявний ордер АЕ № 1278347, виданий на адвоката Абібуллаєва Акіме Шевкетівни та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю вказаного адвоката.

Зі справи вбачається, що цим адвокатом було подано від імені позивача відзив на апеляційну скаргу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Апелянт не наводив заперечень щодо заявлених позивачем витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Проте, як вказано вище, суд може самостійно застосувати критерії, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, та відмовити позивачу, на користь якого ухвалено рішення та відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, повністю або частково у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу.

Колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі.

Також стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Апеляційний суд вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 11 250,00 грн є завищеними та необґрунтованими з огляду на предмет та обставини справи, а також суму позову.

На даному етапі здійснюється апеляційний перегляд справи, вказаний адвокат обізнаний з обставинами даної справи, у адвоката була відсутня необхідність здійснювати пошук доказів, судової практики та формувати правову позицію; нових заперечень/обставин та нових доказів в апеляційній скарзі не наведено. Отже, підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребувала від адвоката значного обсягу часу та зусиль. Окрім того, позивачу у суді першої інстанції вже було відшкодовано витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для покладення на апелянта витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн., оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням ціни позову, нескладності справи, невеликого обсягу доказів у справі та зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів у справі кваліфікований фахівець.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2024р. у справі № 908/1309/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2024р. у справі № 908/1309/24 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця Абібуллаєва Шевкет витрати на професійну правничу допомогу, понесену у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков