ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5262/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія": не з`явився

від Акціонерного товариства "Українська залізниця": Рахнянська С.В.,

від Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця": не з`явився

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтегрований транспортний менеджмент Груп Україна": Гула О.Є.,

від Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод":Гула О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 року, суддя в І інстанції Литвинова В.В., повний текст якого складено 10.04.2025, в м. Одесі

у справі: №916/5262/24

за позовом: Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

до відповідачів:

1. Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця";

2. Акціонерного товариства "Українська залізниця"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтегрований транспортний менеджмент Груп Україна" та Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

про стягнення 321 063,37 грн

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" суму нестачі вантажу в розмірі 321 063,37 грн.

Позовна заява обґрунтовується тим, що позивач здійснив завантаження 557 400 кг ільменітового концентрату насипом на 8 вагонів-хоперів, зі станції відправлення - НОВА БОРОВА до станції Призначення «ЧОРНОМОРСЬКА». Зокрема, у вагон №90450198 було завантажено 69500кг. ільменітового концентрату, за результатам якого він був опломбований.

Вантаж був прийнятий до перевезення Залізницею. Вагон №90450198, завантажений відправником, був технічно справний, визнаний придатним до перевезення вантажу в комерційному відношенні та прийнятий залізницею до перевезення. Згідно із змістом графи 20 Накладної Вагон та розвантажувальні пристрої приведені в транспортне положення, люки закриті повністю.

Після прибуття вагону з вантажем на залізничну станцію Чорноморська, були виявлені пошкодження вагону, зокрема, люк вагона відкритий, має щілину розміром до 100мм, яка задута піною.

Втрата вагоном № 90450198 придатності до перевезення у комерційному та технічному відношенні, пошкодження окремих складових вагону, зокрема розвантажувального люку та ЗПП № К490850, з наступною втратою вантажу, відбулися вже після прийняття його вантажу до перевезення Залізницею, під час прямування вагону на станцію призначення Чорноморська. Недостача вантажу становить 34 700 кг, вартістю 321 063,37 грн., які відповідач має відшкодувати Товариству.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного Товариства Українська залізниця на користь Акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія суму вартості нестачі вантажу у розмірі 321 063,37 грн та суму витрат зі сплати судового збору у розмірі 3852,72 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами (Актом загальної форми №4050 від 31.05.2024; Актом загальної форми №4053 від 03.06.2024; Комерційним актом №401100/1 від 03.06.2024; - Актом експертизи №ВЕ-8/74 від 04.06.2024р. ЧП Одеської регіональної торгово-промислової палати; - Заявами Свідків) в їх сукупності підтверджується факт завдання Перевізником реальних збитків Вантажоодержувачу в розмірі вартості недостачі вантажу вагою 34 700 кг, яка (вартість) становить 321 063,37 грн, оскільки така недостача була виявлена після прийняття Залізницею вантажу до перевезення одразу по прибуттю його на станцію призначення та відповідач не надав жодних доказів на підтвердження виникнення недостачі прийнятого відповідачем до перевезення вантажу з незалежних від нього причин, зокрема, з вини інших осіб, а тому Укрзалізниця зобов`язана відшкодувати позивачу збитки, завдані внаслідок часткової втрати вантажу. З огляду на пошкодження вагону та недостачу вантажу, підстави звільнення Залізниці від відповідальності за втрату (недостачу) вантажу, передбачені ст. 111 Статуту - відсутні.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно з підпунктом а) ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Акт про технічний стан вагону (контейнеру) № 1 від 03.06.2024 підтверджує справність вагона за спірною відправкою, про що зазначено в комерційному акті № 401100/1. Вагон № 90450198 прибув на станцію призначення у технічно справному стані, був опломбований згідно з Правилами. Запірно - пломбувальні пристрої, які були застосовані при відправленні вантажу, прибули непошкодженими на станцію призначення, що виключає можливість доступу до вантажу під час перевезення.

Таким чином, скаржник вважає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не були застосовані положення п. «А» ст. 111 Статуту, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення по справі. Господарським судом Одеської області не застосовано ст. 314 ГК України, відповідно до якої перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини, а також судом не взято до уваги, що саме Відправник зобов`язаний визначити придатність вагону у комерційному відношенні для перевезення конкретного вантажу та підготовити вагон перед завантаженням для уникнення втрати вантажу під час перевезення.

У відзиві Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" вказує, що Твердження Відповідача про застосування вантажовідправником монтажної піни для усунення зазору (щілини) між кришкою та розвантажувальним люком є бездоказовим, не відповідає дійсності та є намаганням Залізниці перекласти відповідальності за втрату вантажу під час перевезення з себе на Позивача. Додана Відповідачем до справи телеграма ЦМ-13/6682 від 24.12.2020 забороняє Залізниці приймати до перевезення вагони з застосуванням монтажної піни на конструктивних зазорах та встановлює відповідальність за незбереження вантажу залізниць, станціями яких допущено приймання таких вагонів з монтажною піною до перевезення. Отже, Залізниця мала відмовитися від прийняття вагону до перевезення, оглянувши його та виявивши піну, якщо теоретично припустити, що Відправник застосував монтажну піну при завантажені вагону. Наявні у справі перевізні документи та інші докази не містять жодних підтверджень застосування монтажної піни відправником під час завантаження вагону № 90450198 та передачі його Залізниці. Факту застосування монтажної піни був виявлений у вагоні тільки на станції призначення, після прибуття вагону. Таким чином, застосування монтажної піни з метою унеможливлення течі вантажу через 100 мм. щілину пошкодженої під час перевезення кришки розвантажувального люку вагону №90450198 мало місце після пошкодження люку вагону під час прямування на станцію призначення, тобто після прийняття вантажу до перевезення Відповідачем.

У відзиві Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" зазначає, що Відповідач не спростував подані Позивачем докази на підтвердження завдання збитків отримувачу вантажу та не надав доказів на підтвердження виникнення недостачі прийнятого до перевезення вантажу з незалежних від нього причин та тому має відшкодувати збитки, завдані внаслідок втрати вантажу.

У відзиві ТОВ "Інтегрований транспортний менеджмент груп Україна" зазначає, що Залізниця не відмовилася від прийняття вантажу, підписала транспортну накладну, договір перевезення був укладений, а Залізниця прийняла до перевезення під свою відповідальність 69500 кг. вантажу у вагоні № 90450198, а втрата вагоном № 90450198 придатності до перевезення у комерційному та технічному відношенні, пошкодження окремих складових вагону, зокрема розвантажувального люку та ЗПП № К490850, з наступною втратою вантажу, відбулися вже після прийняття його вантажу до перевезення Залізницею, під час прямування вагону на станцію призначення Чорноморська.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено розгляд справи на 10.06.2025 об 11:30.

В судовому засіданні 10.06.2025 брали участь представник відповідача та представник третіх осіб. Позивач участі не брав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.11.2022р. між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі позивач, АТ «ОГХК») та «TRAXYS EUROPE S/A» було укладено Контракт №140/1-22 від 25.11.2022р. (т.1 а.с.58-60) на поставку концентрату ільменітового виробництва Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» АТ «ОГХК» код ГНГ 2614 0000, код УКТ ЗЕД (далі ільменітовий концентрат; вантаж; Філія «ІГЗК» АТ «ОГХК»; Контракт). У Додатку №9 від 01.05.2024р. до Контракту визначена ціна ільменітового концентрату, що постачався АТ «ОГХК» на адресу «Traxys Europe S.A.», яка склала 260 дол. США за 1 т.

17.01.2024р. між АТ «ОГХК» та ТОВ «ІТМ Україна» (далі 3 особа 1) було укладено Договір №001/24/104 про надання послуг.(далі Договір експедирування, т.1 а.с.62-71).

Матеріалами справи підтверджується, що між АТ «ОГХК» та ТОВ «ІТМ Україна» були погоджені відповідні Заявки на експедиторські послуги до Договору, у тому числі №2 від 26.04.2024р., №2/1 від 26.04.2024р., №2/2 від 26.04.2024р. (далі Заявки, т.1 а.с.72-77).

Позивач у позові стверджує, що в рамках вищезазначених договірних документів, було погоджено відповідний План перевезень № на травень 2024р., за яким було підтверджено перевезення 5 000 тон ільменітового концентрату від станції відправлення - НОВА БОРОВА (346007) Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» до станції призначення ЧОРНОМОРСЬКА (експорт для ОПЗ) (424600) Регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця.

26.05.2024р. Філія «ІГЗК» АТ «ОГХК», здійснила завантаження 557,400 тон ільменітового концентрату насипом на 8 вагонів-хоперів № №58812215, 54604012, 59858340, 5336798, 59860049, 90450198, 90456898, 58810268, власник та оператор вагонів АТ «Українська залізниця (далі Відповідач 2, Залізниця) зі станції Відправлення - НОВА БОРОВА (346007) до станції Призначення «ЧОРНОМОРСЬКА» (експ для ОПЗ) за залізничною Накладною №32519167 від 26.05.2024р. (далі Накладна; т.1 а.с.78-80).

Відповідно до вищезазначеної Накладної, вантаж був прийнятий до перевезення Залізницею, а у вагон №90450198 було завантажено 69500 кг. ільменітового концентрату. Відповідно до змісту графи 20 Накладної Вагон та розвантажувальні пристрої приведені в транспортне положення, люки закриті повністю. Вантаж розміщено й закріплено, згідно з п.4 гл.1 Додатка 3 до СМГС.

Згідно графи №26 Накладної та Відомості вагонів маса вантажу визначена Залізницею після зважування на вагонних статичних вагах (зав.№07058), за результатам якого він був опломбований. Пломби (ЗПП): №№К490830, К490820, К490850. 31.05.2024р. вагони прибули на станцію призначення - «ЧОРНОМОРСЬКА» (експ для ОПЗ), для накопичення на території АТ «ОПЗ» (далі 3 особа 2) до необхідної судової партії з наступною відправкою в Порт Констанца (Румунія), згідно Контракту.

Після прибуття вагону з вантажем 31.05.2024р. на вузлову сортувальну залізничну станцію Чорноморська ЕКСП (для ОПЗ), було виявлено не щільне прилягання другого люку по ходу поїзда з лівої сторони вагону, з огляду на що, на підставі заяви Вантажоодержувача від 31.05.2024р. було проведено комісійне переваження вагону, у тому числі за участю представників ОУСПСКП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП Одеської області капітана поліції Кононова А.С., старшого лейтенанта поліції Іванюк Ю.В. та виявлена нестача вантажу вагою 34700кг.

У день прибуття вагону та подання Заяви Вантажоодержувачем 31.05.2024р., у встановленому порядку та за встановленою діючими «Правилами користування вагонами і контейнерами» Формою ГУ-23 (додаток 6 до вказаних Правил) було складено та підписано Акт загальної форми №4050 від 31.05.2024р. (т.1 а.с.190-112), відповідно до якого, у розділі «Опис обставин, що викликали складання Акту, окрім іншого зафіксовано: «…Було виявлено з лівої сторони по ходу потягу 2 люк вагона відкритий, має щілину розміром до 100мм, яка задута піною. Вагон в технічному і комерційному відношенні несправний…».

В акті загальної форми № 4050 від 31.05.2024р. засвідчений факт пошкодження та несправності вагону №90450198 у технічному і комерційному відношенні. Факт складання акту загальної форми № 4050 від 31.05.2024р. Залізниця підтвердила у листі ВП «Служба роботи Станцій» Станції Чорноморська АТ «Укрзалізниця» від 11.06.2024р. №98 (т.1 а.с.128-130).

З моменту виявлення нестачі вантажу вагою 34700кг. почалася процедура складання Комерційного Акту №401100/1 від 03.06.2024р. (надалі «Комерційний Акт» або «КА») станції залізниці Чорноморська Од. (т.1 а.с.115-117).

Представник Вантажоодержувача/Вантажовідправника Лисьонок В.С. відмовився від підписання Комерційного Акту з підстав, викладених у Запереченні на Комерційний Акт (т.1 а.с.118, 119), підписав лише Акт загальної форми №4050 від 31.05.2024р., який відображав фактичні обставини пошкодження вагону №90450198. Комерційний Акт згідно його преамбулі складений на додаток до Акту загальної форми №4053 від 03.06.2024р., а у розділі Д Комерційного Акту Залізницею вказуються підстави проведення комісійного переваження вагону №90450198, а саме: - Заява Вантажоодержувача АТ «ОПЗ» №1 від 31.05.2024р.; - Акт загальної форми ГУ-46 №4053 від 03.06.2024р.

Судом встановлено, що Вантажоодержувачем з метою встановлення причин та обставин нестачі вантажу було замовлено експертизу. Чорноморським підприємством Одеської Регіональної Торгово-Промислової Палати ТПП України (далі - ТПП) з 31.05.24 по 04.06.2024р. було проведено Експертизу на предмет визначення якісного стану Вагону візуальним оглядом та підтвердження кількості вантажу при контрольному зважуванні.

За результатами проведення експертизи ТПП складено відповідний Акт експертизи №ВЕ-8/74 від 04.06.2024р. (далі Акт експертизи, т.1 а.с.91-106).

Згідно наведених у Акті експертизи висновків, окрім іншого експертом встановлено, що:

- на одному розвантажувальному бункері зафіксовано щілину між кришкою і люком, через яку видно пошкоджений ущільнювач у вигляді монтажної піни;

- часткову деформацію кришки люку; - тріщину та деформацію металевої розпорки, що з`єднує кришку люку з механізмом розвантаження;

- на ЗПП відправника, навішеному на механізмі розвантаження бункеру з пошкодженим люком, через механічні потертості не зчитуються три останні цифри контрольного знаку, згідно залізничної накладної ЗПП - №К490850;

- відхилення між масою Нетто, за пред`явленою залізничною накладною та розрахунковою масою Нетто за результатами зважування: - 34 700кг.

Враховуючи висновки експертизи, представник Вантажовласника/Вантажовідправника звернувся до дирекції Залізниці із відповідною Скаргою №462-10/06 від 10.06.2024р. (т.1 а.с.120-127) на оформлення з порушеннями Комерційного Акту та із наступними Доповненнями №469-14/06 від 14.06.2024р. до вказаної Скарги (далі Скарга). Скаржник просив переоформити Комерційний акт з урахуванням наданих зауважень та виявленої несправності вагону.

В задоволені зазначеної Скарги Залізниця відмовила листом № Д-04/425 від 28.06.2024р. (т.1 а.с.128-130).

Залізниця листом № Д-02/4943 від 12.09.2024р. (т.1 а.с.81, 82), посилаючись на ненадання Заявником оригіналів документів, повернула без розгляду подану Вантажоодержувачем претензію №22/08-1 від 22.08.2024р. (т.1 а.с.131-136), а листом № Д-02/5071 від 18.09.2024р. (т.1 а.с.83) на запит Вантажоотримувача №605-11/09 від 11.09.2024р. (т.1 а.с.84-90), щодо надання оригіналів документів, відмовила у надані оригіналів документів, відсутність яких була підставою для повернення без розгляду претензії Заявника.

Як вбачається із листа СВВП №4 від 11.11.2024 р. №61.5/-7803 (т.1 а.с.139-141), наданого на адвокатський запит адвоката Гула А.Є. від 30.10.24р. №20/5, з метою з`ясування фактичних обставин та причин недостачі 34700кг вантажу концентрату ільменітового у вагоні №90450198, який за накладною №32519167 від 26.05.2024р. 31.05.2024р. прибув на станцію Чорноморська (експ), було проведено ряд процесуальних дій, зокрема, витребувані документи та допитані у якості свідків робітники АТ Українська залізниця» та АТ «ОПЗ», які були причетні до складання та підписували документи щодо нестачі цього вантажу, а саме, Акту загальної форми №4050 від 31.05.2024р., Акту загальної форми №4053 від 03.06.2024р., Акту про технічний стан вагона (контейнера) №1 від 03.06.2024р. та Комерційного акту №401100/1 від 03.06.2024р. Зазначені показання відображені у протоколах допитів свідків, наявних у матеріалах кримінального провадження № 0000279 від 20.06.2024р. Згідно із ст. 222 КПК України слідством у зазначеному листі від 11.11.2024 р. №61.5/-7803 наданий дозвіл на використання у судах України протоколів допитів свідків з кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР 0000279, а також листа від 11.06.2024р. №98 Виробничого підрозділу «Служба роботи Станцій» Станції Чорноморська АТ «Укрзалізниця» від 11.06.2024р. №98 та доданих до нього матеріалів Комерційного акту від 03.06.2024р. №401100/1.

Позивач стверджує, що Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або іншому підприємству. Нестача вантажу виникла з вини відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», тому просить стягнути з нього суму вартості нестачі вантажу.

Отже, предметом апеляційного перегляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суму вартості нестачі вантажу, яка виникла внаслідок часткової втрати вантажу з вини перевізника відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

Так, між позивачем та відповідачем (Укрзалізницею) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується відповідним повідомлення про укладення договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі, Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізним транспортом.

Відповідно до статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполучення здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Частиною 2 статті 308 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 1 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі - згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно зі статтею 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу у разі, коли:

а) вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення;

б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії

природних причин, пов`язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі;

в) вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача;

г) недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси;

д) зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція), і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами;

е) втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок:

1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення;

2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція);

3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення;

4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла

передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Згідно зі статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

За приписами пункту «б» статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою Угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно п.40 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа працівником перевізника в електронній накладній.

Згідно ч. 3 ст. 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2024р. АТ «ОГХК» (надалі «Позивач»), здійснив завантаження 557 400 тон ільменітового концентрату насипом на 8 вагонів-хоперів №№58812215, 54604012, 59858340, 5336798, 59860049, 90450198, 90456898, 58810268, зі станції відправлення - НОВА БОРОВА до станції Призначення «ЧОРНОМОРСЬКА» за залізничною Накладною №32519167 від 26.05.2024р. на адресу Отримувача вантажу АТ «ОПЗ» .

Відповідно до вищезазначеної Накладної та Відомості вагонів до неї:

- Вантаж був прийнятий до перевезення Залізницею;

- Згідно із змістом графи 20 Накладної Вагон та розвантажувальні пристрої приведені в транспортне положення, люки закриті повністю. Вантаж розміщено й закріплено, згідно з п.4 гл.1 Додатка 3 до СМГС;

- Згідно граф №№ 24, 25, 26 Накладної маса вантажу визначена Відправником та Залізницею способом зважування на вагонних статичних вагах (зав.№07058);

- Згідно із змістом Відомості вагонів у вагон №90450198 було завантажено 69500 кг. ільменітового концентрату, за результатам якого він був опломбований. Пломби (ЗПП): №№К490830, К490820, К490850.

Жодних заперечень та/або застережень щодо стану вагонів, наявності на них будь-яких пошкоджень чи невідповідностей їх стану чи технічних характеристик, кількості чи стану вантажу, претензій до завантаження, оформлення документів, опломбування Залізницею не було вказано ні в Накладній, ні в жодному іншому документі.

Вантаж прийнято до перевезення в цілих, не ушкоджених вагонах, придатних до перевезення вагонах, що технологічно призначені для перевезення сипучих вантажів, опломбовано пломбами з чіткими номерами на них.

Примірник підписаної відправником та залізницею накладної №32519167 від 26.05.2024р., на підтвердження факту приймання до перевезення залізницею вантажу у загальній кількості 557400 кг. та у тому числі 69500 кг. у вагоні 90450198, був наданий відправнику. Також на накладній №32519167 від 26.05.2024р., наявний календарний штемпель станції відправлення, що є належним доказом прийняття Залізницею до перевезення вантажу у вагоні № 90450198 у кількості саме 69500 кг.

За умовами ч. 3 ст. 917 ЦК України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

З матеріалів справи слідує, що таким правом відповідач не скористався, залізниця не відмовилася від прийняття вантажу, підписала транспортну накладну, а отже за умов укладеного між сторонами договору Залізниця прийняла на себе відповідальність за перевезення, зокрема, 69500 кг. вантажу у вагоні № 90450198.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, після прибуття 31.05.2024р. вагону з вантажем на залізничну станцію Чорноморська (для ОПЗ), були виявлені пошкодження вагону, а саме не щільне прилягання другого люку по ходу поїзда з лівої сторони вагону, з огляду на що, у порядку встановленому «Правилами користування вагонами і контейнерами» (додаток 6 Правил) було складено та підписано Акт загальної форми №4050 від 31.05.2024р.

Форма ГУ-23, відповідно до якого, у розділі «Опис обставин, що викликали складання акта», окрім іншого зафіксовано: «…Було виявлено з лівої сторони по ходу потягу 2 люк вагона відкритий, має щілину розміром до 100мм, яка задута піною. Вагон в технічному і комерційному відношенні несправний…».

Отже, в акті загальної форми № 4050 від 31.05.2024р. Засвідчений факт пошкодження та несправності вагона №90450198 у технічному і комерційному відношенні.

Також після прибуття вантажу на станцію призначення Чорноморська, як випливає зі змісту Акту експертизи №ВЕ-8/74 від 04.06.2024р. Одеської Регіональної ТПП та показів свідків у справі, на ЗПП, навішеному на механізмі розвантаження бункеру з пошкодженим люком, через механічні потертості виявлена неможливість зчитування трьох останніх цифр контрольного знаку, згідно залізничної накладної ЗПП - № К 490850, що є ознакою ушкодження пломби при частковому або повному відкритті кришки розвантажувального люку, на який була ця пломба навішена.

Судова колегія констатує, що факт наявності пошкодження вагону №90450198 підтверджується наступними доказами: Актом загальної форми №4050 від 31.05.2024; Актом загальної форми №4053 від 03.06.2024; Комерційним актом №401100/1 від 03.06.2024; Актом експертизи №ВЕ-8/74 від 04.06.2024р. ЧП Одеської регіональної торгово-промислової палати, Листом поліції №4 від 11.11.2024 р. №61.5/-7803, Нотаріально засвідченими заявами свідка капітана поліції в поліції ОСОБА_1 від 26.12.2024р., ст. лейтенанта поліції Іванюк Ю.В. від 26.12.2024р. та заявою свідка експерта 1 категорії Чорноморського підприємства Одеської торгово-промислової палати Гожалової І.А. від 27.12.2024р..

Недостача вантажу становить 34 700 кг.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в порушення вимог п.п.5.13., 5.19., 7.9., 9.1. та 9.3 ДСТУ 3851-99 Залізниця допустила експлуатацію критого вагону хоперу моделі 19-9774: - без ущільнення розвантажувальних люків, яке запобігає просипанню вантажу; - без дотримання правил технічної експлуатації вагону хопера та унеможливлення втрати вантажу під час руху; - без контролю щільності прилягання кришок розвантажувальних люків за крейдяним відбитком; - із заміною елементів розвантажувального люку вагону іншими, які відрізняються за конструкцією і матеріалами від передбачених виробником, а саме заміну гумового ущільнювача на кришці розвантажувального люку, (який за умови справності кришки та люку унеможливлює просипання вантажу) на монтажну піну, яка не призначена для такого застосування; - з наявними пошкодженнями, а саме деформацією кришки люка та металевої розпорки, що з`єднує кришку люка з механізмом розвантаження.

Вищезазначені порушення правил експлуатації вагону хоперу, допущені Залізницею, призвели до появи щілини до 100 мм між кришкою та рамою люку, пошкодження непридатної для використання у даному випадку у якості ущільнювача монтажної піни, не забезпечення щільного прилягання кришки люку та, як наслідок, до течі (просипанню) вантажу скрізь щілину. Недостача була виявлена після прийняття Залізницею вантажу до перевезення одразу по прибуттю його на станцію призначення.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За обставин даної справи встановлено факт нестачі за спірним перевезенням внаслідок пошкодження вагону з вини відповідача. У той же час відповідач, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Встановлений судом та підтверджений доказами факт пошкодження вагону, його окремих елементів та пломби, яка була навішена на розвантажувальний люк вагону після завантаження, унеможливлює звільнення Залізниці від відповідальності за втрату вантажу ільменіту на підставі п. а) ст. 111 Статуту та відмову у задоволені позову.

Посилання скаржника на застосування вантажовідправником монтажної піни для усунення зазору (щілини) між кришкою та розвантажувальним люком є безпідставним, адже з наявної в матеріалів справи телеграми №ЦМ-13/6682 від 24.12.2000 (т.3 а.с.12) вбачається, що відповідно до пункту 2.1. глави 11 Додатку 3 до СМГС «Технічні умови розташування та кріплення вантажів», конструктивні зазори кузова вагона, наявність яких може призвести до втрат вантажу повинні бути усунуті зсередини вагона. Спосіб та засоби повинні забезпечувати схоронність вагона, можливість відновлення первинного стану вагона після вивантаження та не вносити ніяких змін до конструкції вагона. При цьому застосування монтажної піни та інших аналогічних засобів забороняється.

Вказане свідчить про заборону Залізниці приймати до перевезення вагони з застосуванням монтажної піни на конструктивних зазорах та встановлює відповідальність за незбереження вантажу залізниць, станціями яких допущено приймання таких вагонів з монтажною піною до перевезення.

Отже, у випадку виявлення монтажної піни Залізниця мала відмовитися від прийняття вагону до перевезення. Водночас наявні у справі перевізні документи та інші докази не містять жодних підтверджень застосування монтажної піни відправником під час завантаження вагону № 90450198 та передачі його Залізниці. А сам факт застосування монтажної піни був виявлений у вагоні тільки після прибуття вагону на станції призначення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на Акт про технічний стан вагона №1 від 03.06.2024 року, яким останній визнається справним, оскільки він не є належним у розумінні статей 73 76 Господарського процесуального кодексу України доказом, адже він складений відповідачем одноособово та спростовується сукупністю належних, достовірних та більш вірогідних доказів, наданих позивачем до суду, які підтверджують факт прибуття вагона на станцію призначення у пошкодженому стані, зокрема з щілиною до 100 мм між кришкою та рамою люка розвантажувального бункера, відкритим розвантажувальним люком та пошкодженою пломбою.

Відповідно ст.115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми Рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Відповідно Роз`яснень Президії Вищого Господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (далі Роз`яснення), Президією у п.2.7 зазначається, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту, Залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Згідно з розрахунком загальної вартості часткової втрати вантажу нестачі вантажу, який складає: 34 700 кг (557 400кг х 0,9%) = 29 683,4 кг = 29,6834 тон. У Додатку №9 від 01.05.2024р. до Контракту, визначена ціна ільменітового концентрату, що перевозився у вагоні №90450198 та постачався Позивачем на адресу «TRAXYS EUROPE S/A», яка складала 260 дол. США за 1 тону. Також, у Митній декларації ЕК 10 РР 24 UA71U7 (т.1 а.с.107, 108) на митне оформлення зазначеної партії вантажу визначена вартість ільменітового концентрату 2 600 000 дол. США за 10 000 тон, що в перерахунку становить 260 дол.США за 1 тону: 2 600 000 $ : 10 000 т = 260 $.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про валюту і валютні операції», гривня є єдиним законим платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених ч.2 ст.5 зазначеного Закону, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків.

Згідно з частиною 2 ст.5 цього Закону, усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.

Відповідно положень статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений НБУ на офіційному сайті Національного Банку України станом на 28.11.2024р., становив 41,6010 грн. за 1 дол.США.

Розрахунок загальної вартості частково втраченого вантажу нестачі вантажу, з урахуванням норм природного убутку маси вантажу при перевезенні залізничним транспортом, за яким Відповідач 2 має провести відшкодування недостачі ільменітового концентрату, є наступним: 29,6834 кг х 260 дол. США за 1 тону = 7 717,684 дол.США за 29,6834 тон 7 717,684 дол. США х 41, 6010 грн. за 1 дол.США = 321 063,37 грн..

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, порушення норм процесуального чи матеріального права судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/5262/24 - залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська