ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/2096/13(910/4089/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К. М.- головуючого, Васьковського О. В., Жукова С. В.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.

за участю представниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт» - Камінської А. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт»

на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.07.2024

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2025

у справі № 917/2096/13(910/4089/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт»

до: 1) Державної служби геології та надр України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоатомексперт»

про визнання результатів аукціону недійсним, зобов`язання припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення

в межах справи № 917/2096/13

за заявою Приватного підприємства «Акватол»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт»

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/2096/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт» (далі - ТОВ «Тахтаївський граніт», боржник, позивач) на стадії процедури санації, введеної ухвалою цього суду від 03.11.2016.

Короткий зміст заявлених вимог

ТОВ «Тахтаївський граніт» звернулося до господарського суду з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра, відповідач-1), та Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоатомексперт» (далі - ТОВ «Геоатомексперт», відповідач-2) про визнання недійсними результатів аукціону від 19.10.2022 з продажу лоту №SUE001UA-171 (Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтаївське родовище) та зобов`язати відповідачів припинити дії, що порушують право та створюють загрозу порушення прав позивача на користування земельною ділянкою кадастровий номер №:00:004:0017.

Вказаний спір, позивачем у якому є боржник, розглядався господарським судом в межах справи про банкрутство ТОВ «Тахтаївський граніт» у порядку вимог статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства із присвоєнням єдиного унікального номера справі 917/2096/13(910/4089/24).

Короткий зміст рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.07.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 .у справі № 917/2096/13(910/4089/24), у позові відмовлено повністю; стягнуто з ТОВ «Тахтаївський граніт» на користь ТОВ «Геоатомексперт» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення його прав як землекористувача та/або надрокористувача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги відповідача-3

Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, позивач (ТОВ «Тахтаївський граніт») подав до Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Господарського суду Полтавської області від 19.07.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 у справі №917/2096/13(910/4089/24) скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційну скаргу позивач мотивував підставами касаційного оскарження, які визначені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та полягають у такому:

- відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: обов`язковості попереднього погодження суб`єктом владних повноважень (Держгеонадара) під час підготовки до проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для потреб надрокористування, згідно положень статті 18-1 Кодексу України про надра, у взаємозв`язку із статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (можливість визнання аукціону, а також договору, що укладений за результатами проведення такого аукціону недійсними), частини першої статті 27 Закону України «Про оренду землі» (орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону) у випадку, коли земельна ділянка станом на час підготовки до проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на видобування корисних копалин перебуває в оренді у особи, яка не є ініціатором, та/або учасником, переможцем такого аукціону (питанні наявності порушеного права та законного інтересу, загрози порушення права такої особи);

- неврахуванні судами першої та апеляційної інстанцій правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 15.02.2022 у справі №910/1603/21;

- наявності підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до вимог пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України через ненадання судами першої та апеляційної інстанцій правової оцінки письмовим доказам, поданим позивачем на підтвердження порушення своїх прав як належного землекористувача, зокрема щодо здійснення переможцем аукціону дій, спрямованих на примус власника земельної ділянки (місцевої ради) до укладення договору оренди на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні (оренді) позивача.

Додатково скаржник стверджує про залишення судами поза увагою допущення порушень при проведенні електронного аукціону №SUE001-UA- 171 від 19.10.2022, зокрема через штучне створення конкурентного середовища взаємопов`язаними учасниками аукціону.

У цьому зв`язку позивач переконує, що суди попередніх інстанцій не дослідили протокол аукціону, який був предметом оскарження, ні учасників аукціону, ні умов та підстав його проведення, натомість фактично вдалися до формального викладення мотивів відмови у позові, зводячи їх до «відсутності порушеного права» без наявності будь-якого правового обґрунтування і дослідження дійсних обставин справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Відповідач-2 (ТОВ «Геоатомексперт») подав відзив, у якому просив:

- касаційну скаргу позивача залишити без задоволення з викладених у відзиві підстав, а оскаржувані судові рішення - без змін;

- вирішити питання стягнення з позивача на користь ТОВ «Геоатомексперт» судових витрат, понесених під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у тому числі витрат на правничу допомогу.

За змістом наведених у відзиві доводів відповідач-2 стверджує, що позивач не надав суду доказів того, що він брав участь у аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище, і за наслідкам проведеного аукціону, наразі існує спір пов`язаний з проведенням аукціону. Тому, позивач саме як недобросовісний надрокористувач втратив право на користування надрами Тахтаївського родовища та наразі не набув жодних прав щодо спеціального дозволу на користування надрами, а тому названий ним інтерес не пов`язаний з його суб`єктивними правами, тому не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом.

Також відповідач-2 доводить, що договір оренди земельної ділянки від 20.08.2008 № 27 був укладений після отримання позивачем спеціального дозволу на користування надрами у 2006 році, який наразі є анульованим. Тож, фактично, підстав для використання земельної ділянки у позивача немає, а сам договір оренди земельної ділянки в жодному випадку не надає право позивачу здійснювати користування надрами у тому випадку, якщо відсутній спеціальний дозвіл для такого користування.

Крім того, відповідач-2 подав клопотання, у якому просив касаційний суд: приєднати до матеріалів справи докази понесених судових витрат; за наслідками розгляду справи в касаційній інстанції вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, які були сплачені ТОВ «Геоатомексперт» під час розгляду цієї справи.

Держгеонадра подала відзив, у якому просила: відмовити у задоволенні касаційної скарги з викладених у відзиві підстав, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін; розглядати справу без участі Держгеонадра.

У поданому відзиві Держгеонадра переконує в обґрунтованості та законності оскаржуваних судових рішень, оскільки вважає, що нею дотримано процедуру виставлення на аукціон спеціального дозволу на користування надрами, продаж якого жодним чином не порушує та не створює загрози порушення права позивача (ТОВ «Тахтаївський граніт») на користування земельною ділянкою, адже право на користування земельною ділянкою на родовищі корисних копалин є похідним від права на користування надрами, яке у позивача відсутнє через анулювання відповідного дозволу судовим рішенням (постанова Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 816/1098/16).

У наведених у відзиві доводах також зазначає, що нормою частини першої статті 18-1 Кодексу України про надра визначено порядок встановлення обмежень на земельні ділянки, якими уповноважено розпоряджатися органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування. Водночас вказана норма вочевидь не може бути застосована Держгеонадрами та органами місцевого самоврядування у разі, якщо земельна ділянка до початку проведення аукціону з надання надр у користування вже передана в оренду або в користування фізичній або юридичній особі.

Касаційне провадження. Розгляд клопотань

18.02.2025 до касаційного суду надійшла касаційна скарга позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 для розгляду касаційної скарги визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Васьковський О. В.

Ухвалою від 05.03.2025 Верховний Суд залишив касаційну скаргу ТОВ «Тахтаївський граніт» без руху та надав скаржнику строк для усунення недоліків.

13.03.2025 до касаційного суду від ТОВ «Тахтаївський граніт» надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою від 28.03.2025 Верховний Суд, серед іншого, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Тахтаївський граніт» на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.07.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 у справі №917/2096/13 (910/4089/24); призначив її до розгляду на 14.05.2025 о 11:00.

Ухвалами від 01.04.2025 та від 12.05.2025 Верховний Суд задовольнив заяви ТОВ «Геоатомексперт» та ТОВ «Тахтаївський граніт» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 14.05.2025 Верховний Суд оголосив перерву у судовому засіданні у справі до 28.05.2025 о 09:30.

27.05.2025 до Верховного Суду надійшло клопотання представниці ТОВ «Геоатомексперт» - адвоката Панченко О. О. про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке призначено в Рівненському районному суді Рівненської області.

Судове засідання 28.05.2025 відбулось за участю представниці скаржника - ТОВ «Тахтаївський граніт», яка надала пояснення щодо суті вимог та доводів касаційної скарги та заперечила щодо обґрунтованості клопотання ТОВ «Геоатомексперт» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн шляхом їх стягнення з позивача (скаржника).

Інші учасники справи явку представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Водночас у поданому відзиві Держгеонадра просила касаційний суд розглядати справу без участі її представника, тоді як ТОВ «Геоатомексперт» до початку судового засідання подало клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши зазначене клопотання ТОВ «Геоатомексперт», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на те, що у розгляді справи оголошувалася перерва, явка представників у судове засідання не визнавалася обов`язковою, скаржник був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, а викладені у клопотанні причини неявки представника заявника визнано судом неповажними.

При цьому заявник (ТОВ «Геоатомексперт») свої доводи виклав у відзиві на касаційну скаргу, не був позбавлений можливості залучення іншого представника для участі у судовому засіданні 28.05.2025, а, крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (у цьому випадку - розгляду касаційної скарги) у відповідному судовому засіданні.

З наведених мотивів, Верховний Суд вирішив за можливе розглянути справу за участі представниці заявника касаційної скарги та за відсутності інших учасників судового процесу чи їх повноважних представників.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

20.08.2008 між ТОВ «Тахтаївський граніт» (Орендар) та Кобеляцькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) укладено Договір оренди землі № 27 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого:

- Орендодавець надає, а Орендар приймає строкове платне користування земельну ділянку для земель промисловості виробництву будівельних матеріалів на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (пункт 1 Договору оренди);

- в оренду передається земельна ділянка № 1 площею 22,36 га, розташована за межами населеного пункту на території Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (пункт 2 Договору оренди);

- на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктур (пункт 3 Договору оренди);

- Договір укладено на 49 рік. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк (пункт 6 Договору оренди).

29.05.2009 проведена державна реєстрація Договору оренди, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 04.

Договір оренди станом на дату розгляду спору залишався чинним.

23.01.2024 позивачем на підставі Договору оренди внесені відомості до Державного реєстру речових прав щодо права оренди земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0017 площею 22,36 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218) (далі - Земельна ділянка), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 24.01.2024, індексний номер 363067903.

Разом з тим суди встановили, що 18.10.2006 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України було надано позивачу - ТОВ «Тахтаївський граніт» спеціальний дозвіл на користування надрами №4068 від 18.10.2006 (строком дії до 18.10.2026), а саме: на користування надрами Тахтаївського родовища гранітів, розташованого в Полтавській області, з метою видобування гранітів та мігматитів в якості сировини для виготовлення каменю бутового і щебеню будівельного.

У 2020 році ТОВ «Тахтаївський граніт» втратило право на користування надрами Тахтаївського родовища.

Так, 15.07.2016 Держгеонадра звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ТОВ «Тахтаївський граніт» про припинення користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 18.10.2006 № 4068.

В обґрунтування позовних вимог Держгеонадра посилалася на те, що відповідач упродовж стоку, що перевищує шість місяців, не сплачує до Зведеного бюджету України рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, внаслідок чого утворилась заборгованість, чим порушено вимоги, передбачені спеціальним дозволом на користування ділянкою надр, що у свою чергу є підставою для припинення користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу ТОВ «Тахтаївський граніт» на користування надрами від 18.10.2006 № 4068.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі № 816/1098/16, у задоволенні адміністративного позову Держгеонадра до ТОВ «Тахтаївський граніт» про припинення користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 18.10.2006 №4068 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 816/1098/16 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю, а саме: припинено ТОВ «Тахтаївський граніт» право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 4068 від 18.10.2006.

На виконання постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №816/1098/16 Держгеонадра видала наказ від 19.02.2020 № 42.

Таким чином, спеціальний дозвіл на користування надрами № 4068 від 18.10.2006, який був виданий ТОВ «Тахтаївський граніт», анульований з 30.01.2020.

До Держгеонадра (відповідач - 1) надійшла заява ТОВ «Геоатомексперт» (відповідач - 2) (вх.№13/28-01/пр-22 від 14.01.2022) щодо номінування ділянки надр для виставлення на аукціон шляхом проведення електронних торгів спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування граніту Тахтайського родовища, яке розташоване в Полтавському районі Полтавської області в 1,5 км від хутора Круглий.

28.09.2022 наказом Держгеонадра № 324 «Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон» затверджено перелік надр разом з відповідними програмами робіт, зокрема, в частині, що стосується родовища «Тахтайське родовище» та прийнято рішення про проведення аукціону.

29.09.2022 Держгеонадра на сайті ДП «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» розміщено оголошення про проведення аукціону № SUE001-UA-171 в системі електронних торгів з продажу дозволів, зокрема, з продажу лоту №:SUE001-UA-171 Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище (далі - Спеціальний дозвіл). Стислий опис майна: Тахтайське родовище розташоване за 6,5 км на південний захід від с. Брачківка Кобеляцького (Полтавського - відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-ІХ) району Полтавської області. Вид корисної копалини: граніт, мігматит. Вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: видобування, 20 років.

Окрім цього, Держгеонадра було зазначено географічні координати Тахтайського родовища, а також визначено його загальну площу як - 24,27 га.

19.10.2022 на електронному майданчику ТОВ «Українська енергетична біржа» проведено електронний аукціон з продажу Спеціального дозволу, учасниками якого були: ТОВ «Фірма «Аттол» (), ТОВ «Геоатомексперт» ().

19.10.2022 протоколом електронного аукціону №SUE001-UA-171 переможцем аукціону визначено ТОВ «Геоатомексперт», із заявленою ціною реалізації лоту 1 491 00,35 грн.

31.10.2022 між Держгеонадра та ТОВ «Геоатомексперт» укладено Договір № 2/6-22 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування граніту, мігматиту Тахтайського родовища, яке знаходиться у Полтавському районі Полтавської області.

27.12.2022 Держгеонадра видано Спеціальний дозвіл на користування надрами №6661, відповідно до якого ТОВ «Геоатомексперт» надано право на видобування корисних копалин - видобутку граніту, мігматиту придатних для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового на ділянці надр «Тахтайське родовище», яка знаходиться в Полтавському районі Полтавської області, загальною площею 24,27 га і яка знаходиться на відстані 6,5 км на південний захід від села Брачківка.

27.12.2022 Держгеонадра та ТОВ «Геоатомексперт» укладено Угоду № 6661 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин загальнодержавного значення (неметалічні корисні копалини), яка є додатком до Спеціального дозволу.

05.01.2023 ТОВ «Геоатомексперт» звернулося до Кобеляцької міської ради з клопотанням, в якому прохало надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки подальшою передачею в оренду, орієнтовною площею 24,2700 га для розміщення експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, яка знаходиться на відстані 6,5 км на південний захід від села Брачківка, що пов`язані з користуванням надрами, за рахунок земельної ділянки комунальної власності, розташованої на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Відведення земельної ділянки з видобування граніту, мігматиту, придатних до виробництва щебеню будівельного та каменю бутового планувалось в межах родовища Тахтаївське, відповідно до наданого Спеціального дозволу.

Відповідно до рішення Кобеляцької міської ради «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності подальшою передачею в оренду фізичним та юридичним особам» від 17.03.2023 №19, ТОВ «Геоатомексперт» відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу комунальної власності орієнтовною площею 24,2700 га на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка, відповідно до запису реєстрів договорів оренди знаходиться користуванні інших осіб, терміном на 49 років.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ТОВ «Геоатомексперт» до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кобеляцької міської ради, Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення у відповідній частині.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7811/23; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 залучено ТОВ «Тахтаївський граніт» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Відповідно до відзиву, поданого виконавчим комітетом Кобеляцької міської ради у справі № 440/7811/2, при наданні ТОВ «Геоатомексперт» спеціального дозволу на видобування корисних копалин Держгеонадра не був врахований факт перебування земельної ділянки в користуванні іншої юридичної особи, а саме: у ТОВ «Тахтаївський граніт». Зазначено, що на час звернення ТОВ «Геоатомексперт» до Кобеляцької міської ради, з метою отримання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для передачі її в оренду, у зазначеному заявником місці знаходяться земельні ділянки, які перебувають в оренді ТОВ «Тахтаївський граніт», про що укладені відповідні договори, а саме: № 02 від 29.05.2009 на земельну ділянку кадастровий номер :00:005:0015 площею 9 га, № 03 від 29.05.2009 на земельну ділянку кадастровий номер :00:005:0019 площею 0,15 га, № 04 від 29.05.2009 на Земельну ділянку (кадастровий номер :00:004:0104 площею 22,36 га).

На дату розгляду спору у цій справі провадження у справі № 440/7811/23 тривало.

Крім того, суди з`ясували, що в обґрунтування заявлених вимог в межах цієї справи позивач зазначав, що з метою перевірки каталогу координат на родовище, який вказаний на сайті з продажу лоту № SUE001-UA-171 Спеціального дозволу і координат Земельної ділянки, що знаходиться в оренді позивача, останній звернулося із відповідним запитом до спеціаліста в сфері геодезії, сертифікованого інженера - землевпорядника фізичної особи - підприємця Голуб Ірини Анатоліївни (далі - ФОП Голуб І. А.) щодо можливості дослідження та надання висновку стосовно перетину земельних ділянок.

ФОП Голуб І. А. має кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника 09.07.2020 № 014267, виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії НТУ «Дніпровська політехніка» від 25.06.2020 № 5, що підтверджується інформацією з сайту Держгеокадастру станом на 28.02.2024.

На письмовий запит позивача інженер - землевпорядник Голуб I.A. листом від 23.02.2024 №04- 23/02 повідомила, що Земельна ділянка, яка відповідно до актуальних відомостей Державного земельного кадастру перебуває в оренді ТОВ «Тахтаївський граніт», накладається на контур Тахтайського родовища граніту, мігматиту площею 24,27 га, згідно перелічених координат.

Позивач вказував, що вказані у листі інженера - землевпорядника Голуб I.A. координати були зазначені Держгеонадра в оголошенні про проведення аукціону (публічних електронних торгів) з продажу лоту №: SUE001-UA-171 Спеціальні дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище.

З наведеного позивач стверджував, що частина Земельної ділянки, яка знаходиться в його оренді, входить до загальної площі 24,27 га Тахтайського родовища, Спеціальний дозвіл користування надрами на якій виставлено відповідачем - 1 на аукціон та в подальшому реалізовано відповідачу - 2.

Відтак позивач доводив, що проведення аукціону та здобуття перемоги ТОВ «Геоатомексперт» хоча і не зумовлює безпосередній перехід прав на частину орендованої позивачем земельної ділянки, проте створює правові підстави для набуття прав на зазначену ділянку після отримання Спеціального дозволу, що у сукупності свідчить про наявність в правовій природі аукціону дій, що порушують право позивача та створюють загрозу його порушення.

Позивач зазначав, що Держгеонадра, в порушення приписів статті 18-1 Кодексу України про надра, до проведення аукціону (публічних електронних торгів) з продажу лоту № SUE001-UA-171 Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище (результати якого оскаржуються позивачем) не забезпечила звернення із поданням до Кобеляцької міської ради щодо затвердження переліку земельних ділянок державної, комунальної власності, розташованих у межах ділянки надр, що передається в користування переможцю аукціону і які мають бути передані йому в користування для видобування корисних копалин, що призвело до негативних наслідків для позивача у вигляді порушення права та створення загрози порушення права позивача на користування Земельною ділянкою.

На підставі викладеного, позивач, покликаючись на приписи статей 203, 215 ЦК України, просив суд визнати недійсними результати аукціону від 19.10.2022 з продажу лоту №SUE001UA-171 Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище та зобов`язати Держгеонадра та ТОВ «Геоатомексперт» припинити дії, що порушують право та створюють загрозу порушення прав ТОВ «Тахтаївський граніт» на користування Земельною ділянкою.

Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права

Переглянувши оскаржувані судові рішення у касаційному порядку та перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Водночас згідно з усталеною практикою Верховного Суду відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 07.04.2021 у справі №910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19, 29.06.2021 у справі №916/2040/20, від 28.09.2023 у справі № 921/325/22, від 18.07.2023 у справі №910/12547/21 тощо).

Підсумовуючи викладене, колегія судів зазначає, що, вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Як зазначалось, предметом позову у цій справі, що розглядається, є вимога ТОВ «Тахтаївський граніт» про визнання недійсними результатів аукціону від 19.10.2022 з продажу лоту № SUE001UA-171 (Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтаївське родовище) та зобов`язання відповідачів припинити дії, що порушують право та створюють загрозу порушення прав позивача на користування Земельною ділянкою, яка входить до Тахтайського родовища.

Обґрунтовуючи правову підставу позову, ТОВ «Тахтаївський граніт» доводив, що проведення спірного аукціону та визначення його переможця хоч і не зумовлює безпосередній перехід до такої особи прав на частину орендованої позивачем земельної ділянки (яка входить до Тахтайського родовища), проте створює правові підстави для набуття у подальшому прав на зазначену ділянку після отримання Спеціального дозволу, що у сукупності свідчить про наявність в правовій природі аукціону дій, що порушують право позивача та створюють загрозу його порушення.

Втім, Верховний Суд зауважує, що наведені доводи позивача про порушення його прав та створення загрози такого порушення (через виставлення Держгеонадра на аукціон та здобуття перемоги новим переможцем електронних торгів з продажу Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтаївське родовище) у контексті спірних правовідносин могло мати місце у разі наявності у ТОВ «Тахтаївський граніт» (позивача) спеціального дозволу на користування надрами на відповідній земельній ділянці.

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №816/1098/16, серед іншого, ухвалено нове рішення, яким позов Держгеонадра задоволено та припинено ТОВ «Тахтаївський граніт» право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 4068 від 18.10.2006.

З наведеного вбачається безпідставність покликання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15.02.2022 у справі № 910/1603/21, оскільки такі висновки зроблені судом касаційної інстанції у справі, у якій Держгеонадра видала відповідачу (новому переможцю за результатами аукціону) дозвіл на користування надрами, які розміщені в межах ділянки, ліцензіатом щодо якої згідно зі спеціальним дозволом на користування надрами був позивач. Тобто наведена скаржником практика Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин цієї справи.

Поміж тим, щодо питання порушеного права позивача чи створення загрози такого порушення головуючим суддею Верховного Суду у судовому засіданні 28.05.2025 у представниці скаржника (позивача) було уточнено, чи здійснювало ТОВ «Тахтаївський граніт» звернення із новою заявою до Держгеонадра для отримання спеціального дозволу на користування надрами після анулювання такого дозволу постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 816/1098/16.

У відповідь представниця ТОВ «Тахтаївський граніт» зауважила, що товариство не здійснювало звернення із новою заявою до Держгеонадра для отримання спеціального дозволу на користування надрами з причин, що їй невідомі.

Крім того, Верховний Суд взяв до уваги встановлену попередніми судовими інстанціями обставину того, що ТОВ «Тахтаївський граніт» не було й учасником спірного аукціону з продажу лоту № SUE001-UA-171 Спеціального дозволу на користування надрами - Тахтайське родовище.

Ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності (щодо відсутності у ТОВ «Тахтаївський граніт» спеціального дозволу на користування надрами з лютого 2020 року, відсутності доказів звернення із новою заявою до Держгеонадра для отримання спеціального дозволу на користування надрами, як і доказів участі цього Товариства чи намагання взяти участь у спірному аукціоні від 19.10.2022), Верховний Суд вважає цілком обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено порушення його прав у спірних правовідносинах внаслідок проведення у 2022 році оспорюваного аукціону та укладення за його результатами відповідного договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами.

Протилежні доводи скаржника про порушення його прав чи створення загрози такого порушення, зокрема у аспекті наявності у позивача як орендаря права користування Земельною ділянкою за чинним Договором оренди, колегія суддів відхиляє за безпідставністю, оскільки відповідно до частини другої статті 18 Кодексу України про надра саме наявність спеціального дозволу на користування надрами є підставою для надання користувачу земельної ділянки для користування надрами.

При цьому, як неодноразово зазначалось, право позивача на користування надрами було припинено шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами судовим рішенням від 30.01.2020 у справі №816/1098/16 через тривалу несплату до бюджету рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Отже, з одного боку, позивач допустив несвоєчасну та неповну сплату обов`язкових платежів з рентної плати за видобування корисних копалин, що стало підставою для припинення спеціального дозволу на користування надрами відповідним судовим рішенням у січні 2020 року, після чого до проведення у жовтні 2022 року спірного аукціону (з продажу спеціального дозволу на користування надрами переможцю торгів) не здійснював звернення із новою заявою до Держгеонадра для отримання такого дозволу, тоді як, з іншого боку, стверджує про порушення спірним аукціоном, своїх прав як орендаря земельної ділянки, наданої йому попередньо у 2008 році для користування надрами.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд також зазначає, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією з фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, в тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі №910/4293/22, від 16.01.2024 у справі № 910/14543/20, від 14.04.2020 у справі №904/3507/19).

Законодавець, задекларувавши в нормах ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, в тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Отже, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зважаючи на наведені мотиви та зазначені вище обставини, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що, у цій конкретній справі, позов про визнання недійсними результатів спірного аукціону та зобов`язання відповідачів припинити дії є необґрунтованим, оскільки позивач не навів аргументів щодо того, яке його право порушено і чи може воно бути захищеним у заявлений спосіб.

Таким чином, у касаційного суду відсутні підстави для оцінки інших доводів скаржника щодо недотримання порядку проведеного спірного аукціону, позаяк відсутність (недоведеність) порушення прав та інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

З наведеного слідує, що звертаючись із касаційною скаргою та обґрунтовуючи її підставою щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій приписів положень статті 18-1 Кодексу України про надра у взаємозв`язку із статтями 203, 215 ЦК України, у випадку відсутності висновку щодо застосування цих норм, скаржник не звернув увагу на те, що судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог містять інші мотиви та висновки, які і є ключовими у спірних правовідносинах. Правозастосування зазначених норм не є визначальним у даному спорі та фактично не було підставою відмови у позові.

Верховний Суд також зауважує, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях скаржник має навести не особисті міркування щодо законності та обґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права у подібних відносинах не був врахований судами попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, від якого висновку необхідно відступити, з наведенням обґрунтування такої необхідності та/або який висновок сформувати (пункт 183 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21).

У контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження Верховний Суд констатує, що скаржник в касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Касаційна скарга за своїм змістом фактично зводиться до незгоди з наданою судами першої і апеляційної інстанцій оцінкою встановлених фактичних обставин справи, до необхідності надання судом касаційної інстанції переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, що не є можливим з огляду на визначені в статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відтак посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах визнаються суто декларативними, необґрунтованими та підлягають відхиленню.

За таких обставин, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для формування висновку щодо норми, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження, а доводи скаржника зумовлені помилковим розумінням мотивів, з яких прийняті оскаржені судові рішення.

Зважаючи на викладене, наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішень попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги судові рішення у справі, Верховний Суд не встановив порушення чи невірного застосування норм права, на які посилався скаржник.

На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржуваних судових рішень у цій справі без змін.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Водночас розглянувши клопотання ТОВ «Геоатомексперт» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність його часткового задоволення, з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Підпункт в) пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України передбачає зазначення у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 ГПК України).

Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та зазначалось вище, ТОВ «Геоатомексперт» у своєму відзиві на касаційну скаргу просило вирішити питання стягнення з позивача судових витрат, понесених під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у тому числі витрат на правничу допомогу. При цьому в поданому клопотанні ТОВ «Геоатомексперт» просило касаційний суд приєднати до матеріалів справи докази понесених судових витрат та за наслідками розгляду справи в касаційній інстанції вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Верховний Суд зауважує, що системний аналіз приписів пункту 4 частини першої статті 1, статті 19, статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» свідчить, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат.

Водночас загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

При цьому чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що у подальшому були відображені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

До того ж у постановах від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Схожих критеріїв дотримується Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Лавентс проти Латвії», «Ніколова проти Болгарії», «Єчюс проти Литви»).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справах «Баришевський проти України», «Двойних проти України», «East/West Alliance Limited» проти України»).

Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У справі, що розглядається, у клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу ТОВ «Геоатомексперт» визначило розмір таких витрат у сумі 15000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат відповідно до вимог процесуального закону заявником надано довіреність від 11.06.2024 та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копії таких документів: Договору про надання правничої допомоги № 01-19/02/25 від 19.02.2025, рахунку №18/25 від 03.04.2025 на оплату послуг за надання правничої допомоги (у сумі 15000,00 грн), платіжної інструкції №1 від 09.04.2025 на суму 15 000,00 грн, Акта виконаних робіт № 1 наданої правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги № 01-19/02/25.

За змістом зазначеного Акта Клієнт (ТОВ «Геоатомексперт») прийняв такі надані послуги: попереднє опрацювання матеріалів касаційної скарги, підготовка правової позиції по справі (витрачено 1 годину), підготовка відзиву на касаційну скаргу (витрачено 5 годин), пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики (витрачено 1 годину). Загалом витрачено часу на надання правничої допомоги обсягом 7 годин, за яку Клієнт сплачує Адвокатському бюро згідно умов Договору 15 000,00 грн.

Дослідивши подані докази понесення відповідачем-2 судових витрат, колегія суддів врахувала, що в матеріалах справи наявний відзив ТОВ «Геоатомексперт» на касаційну скаргу ТОВ «Тахтаївський граніт», тоді як складення та подання до Верховного Суду відзиву представником є дійсною та необхідною послугою, метою якої є донесення позиції та думки учасника справи щодо наявного спору (скарги).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, правова позиція заявника була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору у цій справі, при цьому адвокат Панченко О.О. надавала правову допомогу ТОВ «Геоатомексперт» впродовж всього розгляду справи (включаючи її перегляд в апеляційній та касаційній інстанціях), тому, відповідно, представниця відповідача-2 була обізнана у справі з усіма деталями, які з неї випливають (у тому числі з нормативним регулюванням спірних правовідносин та відповідною судовою практикою).

Крім того, представник скаржника (ТОВ «Тахтаївський граніт») у судовому засіданні 28.05.2025 заперечувала щодо обґрунтованості клопотання ТОВ «Геоатомексперт» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, зокрема через неспівмірність заявленого розміру витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

У зв`язку з наведеним, судова колегія вважає, що заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 15 000, 00 грн не відповідають критеріям розумності, співрозмірності і справедливості цих витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Зважаючи на викладене та ураховуючи дискреційні повноваження, надані суду положеннями частини п`ятої статті 129 ГПК, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, оскільки цей розмір є документально підтвердженим, обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

У іншій частині заявлений розмір витрат, на переконання суду, не є співмірними з урахуванням складності справи, витраченого часу та обсягом наданих послуг, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.07.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 у справі № 917/2096/13(910/4089/24) залишити без змін.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоатомексперт» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тахтаївський граніт» (39262, Полтавська обл., Кобеляцький р-н, с. Світлогірське, вул. Солошенська, буд. 85; ідентифікаційний код 32807352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоатомексперт» (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул.Ляхова, буд. 12А, кв. 32; ідентифікаційний код 32908557) 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у суді касаційної інстанції.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Геоатомексперт» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовити.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік

Судді О. В. Васьковський

С. В. Жуков