РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025Справа № 910/12909/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн»

про визнання одностороннього правочину недійсним

за участю представників:

від позивача: Чинчик С.С.

від відповідача: Лєщинський К.Д.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (далі - ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» (далі - ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн», відповідач) про визнання одностороннього правочину від 18.09.2024 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» вчинило односторонній правочин, направивши позивачу заяву № 18/09/21-02 від 18.09.2024 про припинення свого зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 3 674 012, 87 грн, яке виникло у відповідача за укладеним сторонами договором купівлі-продажу електричної енергії № 133 від 14.04.2022 та було підтверджено судовим рішенням у справі № 910/17025/23, шляхом часткового зарахування боргу ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» перед «Нью Енерджі Юкрейн», який виник за договором про участь у балансуючій групі № БГ-14/03/22-6 від 14.03.2022 та був підтверджений судовим рішенням у справі № 917/1000/23. Указаний правочин позивач вважає таким, що протирічить законодавчо визначеним умовам здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, а також пп. 3 п. 1-1 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про критичну інфраструктуру», за яким не допускається припинення взаємних зобов`язань за заявами кредиторів до операторів критичної інфраструктури.

У позові ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» просить визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3 674 012,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у визначений законом строк надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що підстави для визнання спірного правочину відсутні, положення пп. 5 п. 1-1 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про критичну інфраструктуру» в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки заборгованість за договором про участь у балансуючій групі № БГ-14/03/22-6 від 14.03.2022, виникла вже після примусового відчуження частки ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» у власність держави для використання в умовах воєнного стану, тому в силу ст. 204 ЦК України односторонній правочин від 18.09.2024 є правомірним.

У відповіді на відзив позивач вказав, що «Нью Енерджі Юкрейн» безпідставно посилається на пп. 5 п. 1-1 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про критичну інфраструктуру», оскільки у спірних правовідносинах підлягає застосуванню пп. 3 п. 1-1 вказаного розділу, при цьому ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» повністю відповідає критеріям визначеним Законом України «Про критичну інфраструктуру».

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 23.01.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 14.04.2022 між ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» (продавець) та ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» (покупець) був укладений двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії № 133, за умовами якого продавець продає, а покупець купує електричну енергію як товар в обсягах, графіках погодинного обсягу, за ціною та на умовах, що визначені цим договором, додатками та додатковими угодами до цього договору, що є його невід`ємними частинами (п. 2.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що за вказаним договором у ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» виникла заборгованість, у зв`язку з чим ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» 18 502 649,13 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 у справі № 910/17025/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024, провадження в частині позовних вимог про стягнення 15 106 176,00 грн основного боргу було закрито через відсутність предмета спору; стягнуто з ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» на користь ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» 3% річних в сумі 677 594, 11 грн, інфляційних втрат в сумі 2 718 879, 02 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 277 539,74 грн.

Також судом встановлено, що 14.03.2022 між ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» (учасник балансуючої групи, учасник) та ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» (сторона, відповідальна за баланс, СВБ) був укладений договір про участь у балансуючій групі № БГ-14/03/22-6, за умовами якого СВБ зобов`язується нести фінансову відповідальність перед оператором системи передачі (ОСП) за небаланси електричної енергії усіх учасників ринку, які увійшли до балансуючої групи, а учасник балансуючої групи зобов`язується нести фінансову відповідальність в рамках своїх небалансів електричної енергії перед СВБ, а також своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання, визначені договором (п. 2.2 договору).

Ураховуючи, що за вказаним договором у ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» виникла заборгованість, ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» заборгованості у сумі 126 014 076,52 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.07.2024 у справі № 917/1000/23 провадження в частині позову про стягнення основного боргу в сумі 48 324 966,55 грн було закрито; з ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» стягнуто на користь ТОВ "Нью Енерджі Юкрейн" 49 574 261,99 грн - основної заборгованості, 6 840 380,46 грн - пені, 1 368 991,15 грн - 3% річних, 3 944 588,63 грн - інфляційних втрат та 939 400,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 25.07.2024 у справі № 917/1000/23 скасовано в частині стягнення з відповідача пені в сумі 6 840 380,46 грн та в цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні; здійснено перерозподіл судових витрат.

Крім того матеріали справи свідчать, що 18.09.2024 ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» надіслало на адресу ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 18/09/24-02, у якій відповідач повідомив про припинення своїх зобов`язань перед позивачем з оплати 3% річних у сумі 677 594,11 грн, інфляційних втрат у сумі 2 718 879,02 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 277 539,74 грн за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 133 від 14.04.2022, що були підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 у справі № 910/17025/23, шляхом часткового зарахування боргу ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» перед ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» зі сплати 3% річних, інфляційних втрат, судового збору у загальній сумі 62 667 622, 23 грн за договором про участь у балансуючій групі № БГ-14/03/22-6 від 14.03.2022, що були стягнуті рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.07.2024 у справі № 917/1000/23. У зв`язку з цим до сплати на користь ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» підлягає 3% річних у сумі 691 397,04 грн, інфляційні втрати у сумі 1 225 709,61 грн та судовий збір у сумі 661 860,24 грн.

Указану заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» вважає необґрунтованим та неправомірним одностороннім правочином, який підлягає визнанню недійсним.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Тобто заява сторони договору може вважатися одностороннім правочином у випадку, якщо вона породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Разом з тим, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.

У той же час недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України у судовому порядку.

Отже недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, виходячи із положень статей 203 та 601 ЦК України, спірна заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

У численних своїх постановах Верховний Суд зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду (від 26.09.2018 зі справи № 910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи № 918/329/18).

За своє суттю зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (ст. 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 зі справи № 914/3217/16.

Разом з цим Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 вказав, що важливою умовою для зарахування вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи та про що зазначав позивач, на час вчинення спірного одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (18.09.2024), питання про наявність у позивача заборгованості за договором про участь у балансуючій групі № БГ-14/03/22-6 від 14.03.2022, стягнутої рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.07.2024 у справі № 917/1000/23, було спірним, оскільки ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» оскаржило його в суді апеляційної інстанції. Тобто вказане рішення не набрало законної сили, а відтак, і сума заборгованості, проти якої заперечував відповідач у тій справі, не була встановлена.

Лише 28.11.2024 Східним апеляційним господарським судом була ухвалена постанова у справі № 917/1000/23, якою рішення Господарського суду Полтавської області від 25.07.2024 було скасовано в частині стягнення з відповідача пені в сумі 6 840 380,46 грн та в цій частині було прийнято нове рішення, яким позов було задоволено частково.

За таких обставин суд вважає, що 18.09.2024 між сторонами була наявна неузгодженість щодо заявленого відповідачем зустрічного зобов`язання, відтак, була відсутня така умова зарахування за ст. 601 ЦК України, як безспірність заявлених відповідачем зустрічних вимог.

Окремо суд зазначає про випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, які визначено ст. 602 ЦК України. Так, згідно з положеннями вказаної статті не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності об`єктів критичної інфраструктури під час дії воєнного стану», який набрав чинності 21.06.2024, внесено зміни до Закону України «Про критичну інфраструктуру», зокрема, Розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 1-1.

Підпунктом 3 п. 1-1 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону України встановлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану та протягом двох років після його припинення чи скасування, не допускається припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявами кредиторів до господарських товариств, які відповідають сукупно таким критеріям: є оператором критичної інфраструктури; частки (акції, паї) господарського товариства були примусово відчужені під час дії воєнного стану; державі у статутному капіталі господарського товариства прямо або опосередковано належить більше 50 відсотків часток (акцій, паїв).

Матеріали справи свідчать, що наказом Міненерго України № 4-ДСК від 16.12.2022 «Про внесення змін до Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури» ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» визначено оператором критичної інфраструктури.

Наказом Міністерства оборони України № 226 від 29.12.2022 «Про примусове відчуження майна» примусово відчужено у власність держави 100 % частки статутного капіталу ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» для використання в умовах правового режиму воєнного стану. Управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Товариства, здійснює Міністерство оборони України.

Таким чином судом встановлено, що ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» відповідає усім критеріям, визначеним Законом України «Про критичну інфраструктуру», а тому припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявами кредиторів до ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» не допускається.

Посилання відповідача на пп. 5 п. 1-1 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про критичну інфраструктуру», в якому йдеться про зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях, суд вважає безпідставними, оскільки ці положення не стосуються спірних відносин. Вказаною нормою урегульовуються питання виконання рішень судів, за якими боржниками визнані господарські товариства, які відповідають визначеним Законом критеріям, а не питання щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Стосовно доводів відповідача про те, що правовідносини між ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» та ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» виникли ще у 2022 році, а тому застосування Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності об`єктів критичної інфраструктури під час дії воєнного стану", який був прийнятий пізніше, у спірних правовідносинах є неправомірним, то суд зазначає, що спірну заяву про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач направив до ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» 18.09.2024, тобто вже після набрання чинності вказаним Законом (21.06.2024), відтак, доводи ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» в цій частині також є необґрунтованими.

За змістом ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За таких обставин, враховуючи, що односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.09.2024 на суму 3 674 012,87 грн був вчинений ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» всупереч вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання цього правочину недійсним.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даному випадку, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та перевіривши доводи позивача про невідповідність одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог приписам статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України, суд дійшов висновку, що позивач належним чином довів правомірність своїх вимог, що є підставою для задоволення позову.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Разом з тим суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» про визнання одностороннього правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 3 674 012,87 грн в рахунок часткового погашення заборгованості в сумі 62 667 622,23 грн, вчиненого ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» у формі заяви про зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України № 18/09/24-02 від 18.09.2024.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» (01001, м. Київ, вул. Чикаленка Євгена, буд. 34, ідентифікаційний код 43231355) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, буд. 2, ідентифікаційний код 42225136) судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні 29 травня 2025 року.

Повне рішення складене 09 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Головіна К.І.