13.06.2025Справа № 910/3880/25
За позовом Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради
До 1) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"
2) Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 195254,45 грн
Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про стягнення 195254,45 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.
11.04.2025 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду.
22.04.2025 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заву, (документ сформований в системі "Електронний суд" 21.04.2025) в якому він проти позову заперечує та просить поновити строк на його подання. Вказує, що з 03 січня 2025 року відповідач припинив своє членство у МТСБУ, а 09.04.2025 року Господарським судом міста Києва у справі № 910/850/25 було прийнято рішення про ліквідацію Відповідача. Зазначає, що позов поданий до неналежного відповідача, а також є безпідставним та необґрунтованим.
23.04.2025 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача - Моторне транспортне страхове бюро України. Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що як вбачається з відзиву, позивачу стало відомо, про те, що відносно Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" було застосовано заходи впливу від Національного банку України, а Господарським судом міста Києва 9 квітня 2025 року прийняте рішення у справі № 910/850/25 про ліквідацію ТОВ "СГ "Оберіг". Про захід у вигляді заборони проведення будь-яких видаткових операцій за рахунками, що застосовано з 31.12.2024, відповідач не повідомив позивача у відмові на виплату страхового відшкодування від 14.01.2025, а тому є необхідність в залученні Моторного транспортного страхового бюро України співвідповідачем.
Ухвалою суду від 24.04.2025 залучено у якості співвідповідача Моторно транспортне страхове бюро України.
28.04.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій визначено вимоги до обох відповідачів.
12.05.2025 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував.
12.05.2025 від позивача надійшла заява про відмову від позову, в якій позивач вказує, що між сторонами було укладено угоду про виплату страхового відшкодування від 02.05.2025 та відповідачами перераховано погоджену суму. А тому позивач відмовляється від позову та просить закрити провадження у даній справі, в зв`язку з цим.
Ухвалою суду від 15.05.2025 прийнято відмову позивача від позову. Ухвалено закрити провадження у справі № 910/3880/25 за позовом Комунального підприємства "Зеленбуд" Чернігівської міської ради до 1) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" 2) Моторного транспортного страхового бюро України про стягнення 195254,45 грн на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку відмовою позивача від позову.
19.05.2025 від відповідача-2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.
20.05.2025 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача-2, в яких зазначено, що відмова від позову була подана позивачем, в зв`язку з досягненням домовленості про відшкодування йому відповідачами його позовних вимог на суму 155000,00 грн. І після сплати відповідачем-2 означених коштів, позивач подав заяву про відмову від позову. До заперечень долучено платіжну інструкцію в підтвердження перерахування коштів відповідачем-2 на рахунок позивача.
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи і матеріали, Господарський суд міста Києва
У відзиві відповідач-2 зазначив про понесення ним витрат на правову допомогу, докази в підтвердження якої будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 заявлено до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним приписам Конституції України кореспондує стаття 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відтак, право на правничу допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови ВП ВС від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц).
Так, частиною 1 ст.123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини третьої ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Виходячи з аналізу наведених норм, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
Статтею 129 ГПК України регламентовано загальні правила розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, положення якої (статті) є універсальними. Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначено нормами статті 130 ГПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат: стаття 129 ГПК України (розподіл судових витрат) та стаття 130 ГПК України (розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) дає підстави для висновку, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України. Отже, для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому закриттям провадження у справі або залишенням його без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу (постанова ВП ВС від 18.12.2019 по справі № 640/1029/18-ц, ухвали ВП ВС від 07.04.2020 по справі № 906/961/17, від 08.07.2020 по справі № 810/3711/18).
Тобто стягнення (з позивача) компенсації понесених (відповідачем) витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 903/1079/23, від 20.06.2023 у справі № 925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21, від 25.04.2023 у справі № 924/341/22, від 10.10.2023 у справі № 907/636/20).
У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач-2 не зазначив, які саме необгрунтовані дії позивача як наслідок стали підставою для понесення відповідачем-2 витрат на правову допомогу. І відповідно суду не було надано жодних доказів в підтвердження необгрунтованості дій позивача.
Тобто вірогідними доказами позивач підтвердив обставини, що 12.05.2025 він подав заяву про відмову від позову, саме в зв`язку з тим, що відповідачем-2 09.05.2025 було сплачено обумовлену сторонами суму страхового відшкодування.
Тобто, позивач не підтримав позовні вимоги, саме в зв`язку з їх задоволенням відповідачем-2 (в сумі яка була погоджена сторонами) після відкриття провадження у справі.
Означене, на думку суду підтверджує відсутність необгрунтованих дій позивача при звернені з позовом у даній справі, що зумовлює відсутність підстав для застосування приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України.
Враховуючи викладене, та встановлені судами обставини щодо недоведення відповідачем необґрунтованості дій позивача щодо звернення до господарського суду з позовом про стягнення страхового відшкодування внаслідок заподіяння шкоди, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача-2 про стягнення судових витрат.
Керуючись ст. 129, 130, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І.В.Усатенко