ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"10" червня 2025 р. Справа № 916/2202/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліна Т.Г., розглянувши матеріали за заявою (вх. №2256/25 від 05.06.2025 року) Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, буд. 62, ) до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна генеруюча компанія» (65007, Одеська область, вул. Мала Арнаутська, буд.88, офіс 203, ) про видачу судового наказу про стягнення 160 038,03 грн.;

В С Т А Н О В И В:

Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна генеруюча компанія» заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.11.2024р. по 31.12.2024р. у розмірі 160 038,30 грн.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

До заяви про видачу судового наказу в якості доказів сплати судового збору додано платіжну інструкцію № 239 від 17.05.2025 року про оплату 302,80 грн.

Між тим, судовий збір, сплачений за платіжною інструкцією № 239 від 17.05.2025р. був зарахований на рахунок № UA3015758, відкритий в Головному управлінні державної казначейської служби України в Одеській області, однак вказана квитанція вже обліковується в матеріалах наказного провадження № 916/2001/25.

У постанові від 13.02.2019 у справі № 1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону).

Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час ухвалення оскаржуваних у цій справі судових рішень стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому, позивач, коли подає повторно позовну заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до первинної позовної заяви, яку суд залишив без розгляду.

Таким чином, у цьому випадку заявник також має право повернути сплачений ним у справі № 916/2001/25 судовий збір відповідно до платіжної інструкції № 239 від 17.05.2025 року про оплату 302, 80 грн.

Однак така платіжна інструкція не може бути врахована як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у цій справі (№ 916/2202/25), так як судовий збір за нею сплачений та зарахований при поданні іншої заяви про видачу судового наказу.

Так, заявник не додав до заяви належних доказів оплати судового збору за видачу судового наказу у встановленому порядку та розмірі, тоді як згідно з п.1 ч.3 ст.150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що до заяви про видачу судового наказу не додано належний доказ сплати судового збору, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Генеруюча Компанія» 160 038,03 грн.

Згідно з ч.2 ст.154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд одночасно звертає увагу заявника, що згідно з ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 147, 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Ізмаїльській міській раді Ізмаїльського району Одеської області у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна генеруюча компанія» заборгованості по сплаті орендної плати за період з 01.11.2024 року по 31.12.2024 року у розмірі 160 038,30 грн.

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили 10.06.2025 та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги в строк, визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Г. Пінтеліна