У Х В А Л А

11 червня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/451/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Прилуцької окружної прокуратури,

код ЄДРПОУ , вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, в інтересах держави в особі позивача: Прилуцької міської ради,

, вул. Незалежності, 82, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

до відповідачів:

1. Фізичної особи-підприємця Круподері Романа Миколайовича,

РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

2. Фізичної особи-підприємця Хітренка Віктора Володимировича,

РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 898 201,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Круподері Романа Миколайовича та Фізичної особи-підприємця Хітренка Віктора Володимировича, у якому просить суд стягнути з відповідачів 898 201,54 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 17129 кв. м, кадастровий номер :04:005:0604, по 449 100,77 грн з кожного.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, маючи у спільній частковій власності нежитлову будівлю загальною площею 1921,8 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з червня 2017 року до травня 2024 року користувалися земельною ділянкою з кадастровим номером :04:005:0604, призначеною для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, без оформленого договору оренди на неї з Прилуцькою міською радою та державної реєстрації такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки відповідачі у період з 01.06.2017 по 20.05.2024 фактично користувалися спірною земельною ділянкою, але не сплачували кошти за таке користування, прокурор на підставі ст. 1212, 1214 ЦК України просить стягнути з відповідачів безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за вказаний період (крім 2022 року) у сумі 898 201,54 грн, порівну з кожного.

Ухвалою суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

31.05.2017 Публічне акціонерне товариство «Завод Будмаш» (далі Продавець), ОСОБА_1 (далі Покупець) та ОСОБА_2 (далі Покупець) уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець передає, а Покупці приймають у власність в рівних, по частині кожен, а в цілому нежитлову будівлю №6 (склад механізований збірно-розбірний), яка розташована за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Індустріальна, 14, розміщену на земельній ділянці площею 1,7129 га, кадастровий номер :04:005:0604.

Рішенням Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25 надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13027 кв. м для обслуговування нежитлової будівлі №6 (склад механізований збірно-розбірний) на вул. Індустріальній, 14, в оренду (цільове призначення: 12.04. для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

Рішенням Прилуцької міської ради від 26.08.2022 №31 внесено зміни до рішення Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25 в частині орієнтовної площі земельної ділянки 19358 кв. м.

Виконавчий комітет Прилуцької міської ради неодноразово звертався з листами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у яких повідомив про необхідність оформлення договору оренди землі для обслуговування спірної нежитлової будівлі.

У 2022 році за замовленням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ФОП Волошин В. В. розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на правах оренди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 площею 1,9358 га для обслуговування нежитлової будівлі №6.

Рішенням Прилуцької міської ради від 26.04.2024 №52 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 19358 кв. м для обслуговування нежитлової будівлі №6 (склад механізований збірно-розбірний) на АДРЕСА_3 (цільове призначення: 12.04. для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

20.05.2024 Прилуцька міська рада як орендодавець та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як орендарі уклали договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 19358 кв. м, кадастровий номер :04:005:0604.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.03.2018, а ОСОБА_1 21.04.2006.

У позовній заяві прокурор зазначив, що відповідачі використовували спірну земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачами з приводу плати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт нерухомого майна, зокрема, нежитлове приміщення (склад механізований збірно-розбірний), яке належить на праві спільної часткової власності відповідачам, за період з 01.06.2017 по 20.05.2024.

Згідно з частиною першою статті 318 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього кодексу, а відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж кодексу суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Отож, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

З наданих прокурором документів, а саме договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 31.05.2017, рішень Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25, від 26.08.2022 №31, від 26.04.2024 №52, проекту землеустрою, суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали нежитлову будівлю, отримали дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, замовили відповідний проект та уклали договір оренди земельної ділянки саме як фізичні особи.

Наявність у ОСОБА_1 статусу підприємця з 21.04.2006, а у ОСОБА_2 з 05.03.2018 (після купівлі частини нежитлової будівлі) не може свідчити про те, що з моменту їх державної реєстрації як ФОП вони виступають в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду земельної ділянки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 13.03.2018 у справі 3306/2004/15-ц, від 12.06.2018 у справі №922/3204/17, від 09.04.2019 у справі №910/19687/17, від 22.04.2019 у справі №572/2848/17, від 15.05.2019 у справі №904/10132/17.

Відповідно до статей 319 та 320 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності. Здавання в оренду власного нерухомого майна нежитлового призначення може здійснюватися фізичними особами яку межах підприємницької діяльності, так і поза нею. Відтак, фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов`язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні. Користування такою земельною ділянкою не свідчить про господарський характер відносин. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц.

Великою Палатою Верховного Суду вже неодноразово висловлені висновки, зокрема, в її постановах від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18, від 06.06.2018 у справі №910/16713/15, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц про те, що самі лише посилання позивача про участь відповідача у спірних взаємовідносинах саме як фізичної особи - підприємця, а відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, не можуть бути підставою для розгляду цього спору господарськими судами.

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності позивач мав довести суду факт здійснення фізичною особа-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку).

Прокурор не навів жодних обґрунтувань та не надав доказів придбання чи фактичного використання відповідачами нежитлової будівлі для здійснення господарської діяльності.

Той факт, що предметом договору купівлі-продажу є нежитлова будівля №6 (склад збірно-розбірний) не може свідчити про те, що цей об`єкт нерухомості відповідачі придбали як суб`єкт господарювання та з метою здійснення господарської діяльності.

Не може ототожнюватись безпосередньо зі здійсненням господарської діяльності й саме по собі цільове призначення спірної земельної ділянки.

Використання та експлуатація будь-яких нежитлових приміщень, у тому числі й ангару, може здійснюватись фізичною особою і для потреб особистого характеру.

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, матеріали позову не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За наведених обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що предметом позову в цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як фізичними особами, а тому такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України прокурору та позивачу роз`яснюється, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Частиною 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на відсутність в матеріалах справи клопотання прокуратури про повернення судового збору, підстави для повернення останній судового збору цією ухвалою у суду відсутні.

Керуючись ст. 4, 20, 231, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун