ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. Справа №907/779/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Настича Федора Івановича б/н від 26.02.2025 року (вх. № 01-05/555/25 від 28.02.2025 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року (суддя Л.В. Андрейчук; повне рішення складено 18.11.2024 року)

у справі № 907/779/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «Альфа Страхування» (надалі ПрАТ СК «Альфа Страхування»)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Настича Федора Івановича (надалі ФОП Настич Ф.І.)

про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

11.09.2024 року ПрАТ СК «Альфа Страхування» звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП Настич Ф.І. про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач зобов`язаний відшкодувати залишок невідшкодованих та фактично понесених затрат позивача за шкоду, заподіяну в ДТП, оскільки громадянин ОСОБА_1 працював водієм у відповідача. Стверджує, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 385038,36 гривень, при цьому Полісом ЕР209521410 покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 гривень. Залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації, складає 257638,36 грн.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у справі №907/779/24 задоволено позов ПрАТ СК «Альфа Страхування». Стягнуто з ФОП Настич Ф.І. на користь ПрАТ СК «Альфа Страхування» 257638,36 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації, а також 3091,66 грн витрат позивача з оплати судового збору за подання позовної заяви.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що громадянин Опаленик В.В. працював водієм у ФОП Настича Ф.І., що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, крім того, згідно інформаційної довідки поліції №228576 з бази МТСБУ, Настич Ф.І. є власником автобуса BOUA, д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Дана інформація також підтверджується схемою місця ДТП.

Суд прийшов до висновку, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 385038,36 гривень, при цьому Полісом ЕР209521410 покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 гривень. Таким чином, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 257638,36 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що суд розглянув у порядку спрощеного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Вказує на те, що у матеріалах, поданих позивачем до суду, немає жодних доказів того, що позивач на даний момент є фінансовою установою та володіє необхідними ліцензійними документами. Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у справі №907/779/24 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.02.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №907/779/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.С. Скрипчук, І.Ю. Панова.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.03.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 907/779/24 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 28.03.2025 року про розгляд справи № 907/779/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 29.03.2025 року доставлено до електронного кабінету позивача, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.

01.04.2025 року вказану ухвалу від 28.03.2025 року надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення №048 на адресу, повідомлену в апеляційній скарзі.

22.04.2025 року до суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №048 з довідкою АТ «Укрпошта» із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою апеляційний суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу від 28.03.2025 за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Крім того, ухвала Західного апеляційного господарського суду від 28.03.2025 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступною.

Учасники справи не позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи завдяки відкритому безоплатному цілодобовому доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами та зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням по їхній справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення сторін у справі про дату, час та місце розгляду справи №907/779/24.

На час ухвалення даної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Настича Федора Івановича у справі №907/779/24, яке є предметом оскарження.

При ухваленні даної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у даній справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 28.09.2021 року між ПрАТ СК «Альфа Страхування» (Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000062.707.11161, за яким ПрАТ СК «Альфа Страхування» було застраховано майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser Prado, д.н. НОМЕР_2 .

31.08.2022 року у м. Ужгород, на мості Масарика відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю Застрахованого Т3 Toyota Land Cruiser Prado, д.н. НОМЕР_2 та автобуса BOUA, д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ), який працює водієм у ФОП Настич Ф.І.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 28.09.2022 року по справі №308/11883/22 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено Застрахований Т3 Toyota Land Cruiser Prado, д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується Постановою суду, яка набрала законної сили.

Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого Застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, д.н. НОМЕР_2 , було проведено його огляд, про що складено Акт огляду від 26.09.2022 року. Також отримано Рахунок на оплату ВИР0030263 від 26.09.2022 року з калькуляцією, згідно якого вартість ремонту пошкодженого Т3 Toyota Land Cruiser Prado, д.н. НОМЕР_2 становить 385038,36 грн.

На виконання умов договору страхування та на підставі зібраних документі ПрАТ СК «Альфа Страхування» складено страховий акт по справі №1300.206.22.01 на суму 385038,36 гривень та здійснено виплату на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням №32661 від 13.10.2022 року.

Отже, сума страхового відшкодування склала 385038,36 грн.

Враховуючи, що винуватцем ДТП є водій автобуса BOUA, д.н. НОМЕР_1 , а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПАТ «УСГ» (поліс ЕР209521410), позивач звернувся до страхової компанії винної особи з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно Поліса ЕР209521410 (ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн, франшиза 2600,00 грн), ПАТ «УСГ» виплатило позивачу в розмірі 127400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №42002 від 28.10.2022 року.

Позивач вважає, що саме відповідач має відшкодувати залишок невідшкодованих фактично понесених затрат позивача за шкоду, заподіяну в ДТП.

Оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 385038,36 гривень, при цьому Полісом ЕР209521410 покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 гривень, то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 257638,36 грн, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» (85/96-ВР, чинний на момент виплати страхового відшкодування) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи наведене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація).

При суброгації, яка регулюється статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки виплата страхового відшкодування позивачем була здійснена на підставі договору страхування до страховика, який виплатив таке відшкодування, перейшли права кредитора і право вимоги в порядку суброгації.

Апеляційний господарський суд погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду.

Згідно із частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 10.08.2022 року у справі № 904/6092/21 дійшов наступних висновків:

«Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія».

Також Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 року у справі № 921/250/22 зазначив:

«Аналіз наведених вище положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).»

У цій справі суд встановив, що громадянин ОСОБА_1 працював водієм у ФОП Настича Федора Івановича, що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, крім того, згідно інформаційної довідки поліції №228576 з бази МТСБУ, ОСОБА_3 є власником автобуса BOUA, д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Дана інформація також підтверджується схемою місця ДТП.

Також суд встановив, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 385038,36 гривень, при цьому Полісом ЕР209521410 покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 гривень, таким чином, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 257638,36 грн.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 385038,36 гривень, при цьому Полісом ЕР209521410 покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 гривень, таким чином, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 257638,36 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. Рішення ухвалено із з`ясуванням усіх обставин вказаної справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а доводи скаржника не спростовують висновків, наведених в оскарженому рішенні.

З приводу доводів скаржника щодо порядку розгляду справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із частиною 1, 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у вказаній справі є відшкодування шкоди в порядку суброгації в сумі 257638,36 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу з 1 січня 2024 року для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Враховуючи предмет даного спору, вказана справа підлягала розгляду в порядку спрощеного провадження. Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не звертався до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи в порядку загального провадження.

Стосовно аргументів скаржника про відсутність у справі доказів того, що позивач на даний момент є фінансовою установою та володіє необхідними ліцензійними документами суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли в серпні 2022 року, тобто до анулювання рішенням НБУ №?454-РШ від 14.12.23 року ліцензій страхової компанії. Зазначена обставина не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати завдані у серпні 2022 року збитки.

Отже, проаналізувавши вищеописані правові норми та обставини даної справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене відповідно до норм матеріального і процесуального права.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у справі №907/779/24.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Настича Федора Івановича б/н від 26.02.2025 року (вх. № 01-05/555/25 від 28.02.2025 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 18.11.2024 року у справі №907/779/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук