ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1230/25

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства «Ернерінг Борг», м. Київ,

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41», м. Вишневе Київської області,

про стягнення 364 967,62 грн.

за участю представників:

від позивача: Павленко Ю.В., керівник, відомості з ЄДР;

від відповідача: Дев`ятка О.Г., адвокат, ордер серії АН №1668380 від 18.04.2025;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Приватне підприємство «Ернерінг Борг», м. Київ (далі по тексту ПП «Ернерінг Борг») 04.04.2025 звернулося до Господарського суду Київської області з позовом від 02.04.2025 до відповідача Приватного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41», м. Вишневе Київської області (далі по тексту ПрАТ «ШБУ-41») в якому просить суд

стягнути з відповідача на користь позивача 364 967,62 грн., з яких

302 795,10 грн. інфляційні збитки, нараховані за період з вересня 2021 року по квітень 2024 року,

62 172,52 грн. 3% річних, нарахованих у період з 26.08.2021 по 13.05.2023.

Крім того, позивача просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати за Договором №810346 на постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.1998.

Позивач твердить, що отримав право вимоги до відповідача за договором №2/130524-ц про відступлення права вимоги (цесії) від 13.05.2024, укладеним з ТОВ «Київенерго-Борг», а саме щодо виконання грошових зобов`язань за рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі №911/2557/23.

Позивач твердить, що заборгованість була погашена лише 14.05.2024, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач нарахував відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні та річні.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2025 відкрито провадження у справі №911/1230/25 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.05.2025.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав позивача ПрАТ «Ернерінг Борг» подати до суду (частина 1 ст. 177, пункти 5-7 частини 2 ст. 182 ГПК України) документальне обґрунтування дати початку прострочення (26.08.2021); докази передачі документів від первісного кредитора до нового кредитора (Акт відповідно до пунктів 3.1.1, 3.5 Договору цесії); докази повідомлення боржника про укладений договір цесії від 13.05.2024 та передання відповідних документів (ст.ст. 516, 517 ЦК України); документи щодо погашення заборгованості 14.05.2024 в сумі 762 814,15 грн. згідно рішення Господарського суду Київської області №911/2557/23 від 25.10.2023 (платіжні документи, банківську виписку та/або довідку банківської установи).

Крім того, суд зобов`язав відповідача подати суду у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали докази оплати заборгованості згідно рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі №911/2557/23.

22.04.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач твердить, що додатковою угодою від 17.05.2024 до договору цесії від 13.05.2024 були внесені зміни, якими сторони доповнили п.1.2 договору таким реченням: «З укладенням цього договору до нового кредитора не передається та не переходить право вимоги до боржника щодо виконання додаткових зобов`язань, зокрема щодо сплати інфляційної складової боргу, 3% річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, неустойки (пені), які виникли внаслідок прострочення боржником виконання зобов`язання за договором від 01.11.1998 №810346».

Крім того, у відзиві представник відповідача заявив клопотання про витребування з архіву Господарського суду Київської області матеріалів справи №910/6037/24.

Клопотання про витребування матеріалів справи суд розглянув в судовому засіданні та відмовив у його задоволенні, з мотивів, детально викладених в ухвалі від 19.05.2025.

01.05.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, в якому спростовує доводи відповідача та зазначає, що 10.01.2025 між первісним кредитором та новим кредитором була укладена додаткова угода до договору №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якої друге речення п.1.2 Договору, яке внесено до тексту Договору додатковою угодою від 17.05.2024, викладено в новій редакції, а саме

«з укладенням цього договору до нового кредитора відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України переходить право вимоги до Боржника щодо виконання додаткових зобов`язань, зокрема, щодо сплати інфляційної складової боргу, 3% річних згідно ст.625 ЦК України, неустойки (пені), які виникли за весь період прострочення боржником виконання зобов`язання за договором від 01.11.1998 №810346».

01.05.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву про зміну предмету позову, у якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» на користь ПП «Ернерінг Борг» 364 967,62 грн., що складається з 302 795,10 грн. інфляційних втрат та 62 172,52 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач стверджує, що в позовній заяві помилково зазначено про те, що вимога про стягнення з відповідача 62 172,52 грн. є вимогою про стягнення штрафних санкцій, а не 3% річних, розрахунок яких та нормативне обґрунтування щодо яких викладено у позові.

Подана позивачем заява про зміну предмету позову за правовим змістом такою не є, позаяк не містить зміни первісно заявленої матеріальної позовної вимоги. Тож суд взяв вказану заяву до уваги та зазначив, що її розгляд не потребує окремого процесуального рішення суду.

01.05.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву про зміну найменування відповідача, у якому просить суд зазначити в подальших процесуальних документах правильне на даний час найменування відповідача Приватне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41».

Сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). З огляду на викладене, суд взяв до уваги заяву представника позивача та зазначив, що така зміна найменування відповідача не потребує прийняття процесуального рішення про заміну сторони.

05.05.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких просить суд на підставі частини 11 ст. 80 ГПК України не приймати додаткову угоду до договору цесії від 10.01.2025 до розгляду судом та, у порядку ч.6 ст. 91 ГПК України, заявляє клопотання про витребування судом у позивача оригіналу письмового доказу додаткової угоди від 10.01.2025.

Представник позивача на вимогу ухвали від 11.04.2025 надала суду та представнику відповідача для огляду оригінал додаткової угоди від 10.01.2025 до договору №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу №911/1230/25 до судового розгляду по суті на 02.06.2025.

29.05.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав міркування з процесуальних питань, в яких стверджує, що підстави позову обмежуються обставинами, заявленими у позові, внаслідок чого позов підлягає розгляду без урахування умов додаткової угоди від 10.01.2025, на які посилався позивач у відповіді на відзив. Відповідач звертає увагу, що позивач не скористався своїм правом на зміну підстав позову.

Також, відповідач зазначає, що копію додаткової угоди від 10.01.2025 разом з позовом позивач не подав; із клопотанням про визнання поважними причин, які унеможливили вчинення цієї процесуальної дії, при поданні відповіді на відзив до суду не звертався, відтак, представник відповідача вважає, що у суду відсутні підстави для прийняття до розгляду цього доказу.

У судове засідання з розгляду справи по суті 02.06.2025 з`явились представники обох сторін.

Розглянувши позов Приватного підприємства «Ернерінг Борг» до відповідача Приватного акціонерного товариства «Шляхово-Будівельне Управління №41» про стягнення 364 967,62 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №909/948/18.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі №911/2557/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2024, встановлено, що 01.11.1998 між АЕК «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Відкритим акціонерним товариством «Шляхово-будівельне управління №41» (абонент), назва якого у подальшому змінена, був укладений договір №810346 на постачання теплової енергії в гарячій воді.

15.11.2017 відповідач звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, яка зареєстрована за №18/050КБК/19/1/160928, визнав та підтвердив наявність боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 616 650,88 грн. станом на 14.11.2017 та запропонував укласти графік погашення заборгованості строком на 12 місяців.

Після визнання відповідачем суми заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді станом на 14.11.2017 у розмірі 616 650,88 грн., відповідачу було здійснено постачання теплової енергії у період з листопада 2017 року по квітень 2018 року на загальну суму 487 625,61 грн. Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за вказаним договором, а саме в сумі 341 462,34 грн., у зв`язку з чим станом на час розгляду справи №911/2557/23 борг за спожиту теплову енергію за вказаним договором за відповідачем становить 762 814,15 грн.

У подальшому право вимоги дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію за вказаним договором перейшло до ТОВ «Спортсервіс-СТМ», яке у подальшому перейменовано у ТОВ «Київенерго-борг», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3, який відбувся 25.08.2021 з продажу майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства «К.Енерго» (первісний кредитор, який є правонаступником АЕК «Київенерго»), актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з додатку №1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі №911/2557/23 стягнуто з ПАТ «Шляхово-будівельне управління №41» (яке в подальшому змінило найменування на ПрАТ «Шляхово-будівельне управління №41») на користь ТОВ «Київенерго-Борг» (код 32826328) 762 814,15 грн. основного боргу та 11 442,21 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору.

Суд звертає увагу сторін на позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та у постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, у яких зазначено таке.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу наведених норм закону випливає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України).

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

13.05.2024 між ТОВ «Київенерго-борг» (первісний кредитор) та ПП «Ернерінг Борг» (новий кредитор) був укладений договір №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого:

- первісний кредитор відступає на користь нового кредитора право вимоги первісного кредитора до боржника (ПАТ «Шляхово-будівельне управлення №41») щодо виконання ним грошових зобов`язань в розмірі 774 256,36 грн. за рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2203 по справі №911/2557/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2024, на підставі яких стягнуто з боржника на користь первісного кредитора 762 814,15 грн. осиного боргу та 11 442,21 грн. витрат по сплаті судового збору (п.1.1);

- після підписання цього договору новий кредитор набуває усіх прав первісного кредитора до боржника та, відповідно, право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника сплати грошового зобов`язання в розмірі 774 256,36 грн. (п.1.2);

- даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.5.1);

- зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п.9.4).

14.05.2024 за платіжною інструкцією №943 ПАТ «ШБУ-41» здійснило оплату у сумі 774 256,36 грн. на рахунок ПП «Ернерінг Борг» з призначенням платежу «оплата боргу згідно рішення суду №911/2557/23 та за договором цесії від 13.05.2024 №2/130524-Ц».

17.05.2024 між ТОВ «Київенерго-Борг» та ПП «Ернерінг Борг» була укладена додаткова угода до договору №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії) відповідно до якої п.1.2 договору цесії доповнено такого змісту: «З укладенням цього договору до Нового кредитора не передається та не переходить право вимоги до боржника щодо виконання додаткових зобов`язань, зокрема щодо сплати інфляційної складової боргу, 3% річних згідно з ст. 625 ЦК України, неустойки (пені), які виникли внаслідок прострочення боржником виконання зобов`язання за договором від 01.11.1998 №810346».

Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та застосовується до відносин, що виникли між сторонами з моменту укладення договору від 13.05.2024 №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії).

10.01.2025 між ТОВ «Київенерго-Борг» та ПП «Ернерінг Борг» була укладена додаткова угода до договору №2/130524-Ц про відступлення права вимоги (цесії), якою друге речення п.1.2 договору, яке внесене до тексту договору додатковою угодою від 17.05.2024, викладено в такій редакції:

«З укладенням цього договору до Нового кредитора відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України переходить право вимоги до боржника щодо виконання додаткових зобов`язань, зокрема, щодо сплати інфляційної складової боргу, 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, неустойки (пені), які виникли за весь період прострочення боржником виконання зобов`язання за договором від 01.11.1998 №810346».

Згідно із частинами 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання даної додаткової угоди від 10.01.2025 недійсною, або обставин (та доказів на підтвердження існування таких обставин), які б надавали підстави для висновку, що така додаткова угода є підробленою, про що заявляв представник відповідача, до справи не подано. Також відповідач не наводить норми закону, яка б прямо забороняла ПП «Ернерінг Борг» та ТОВ «Київенерго-Борг» укладати додаткові угоди до договору цесії наведеного вище змісту.

За таких обставин, суд встановив, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №2/130524-Ц від 13.05.2024, а також додаткових угод від 17.05.2024 та від 10.01.2025 до ПП «Еренерінг Борг» перейшли права кредитора за договором від 01.11.1998 №810346, при цьому основна заборгованість за вказаним договором погашена 14.05.2024.

Звертаючись із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 302 795,10 грн., нараховані за період з вересня 2021 року по квітень 2024 року та 62 172,52 грн. 3% річних, нарахованих у період з 26.08.2021 по 13.05.2023.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що оскільки додаткову угоду від 10.01.2025 позивач не подав разом із позовом, та під час розгляду справи не змінив підстави позову, у суду відсутні підстави для прийняття цього доказу.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладених у поставі від 22.07.2021 у справі №910/18389/20 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Фактично подана позивачем додаткова угода від 10.01.2025 є додатковим доказом на підтвердження обставини, яка складає підставу поданого позову а саме обставини переходу до позивача права вимагати від відповідача сплати боргу за договором від 01.11.1998 №810346, включно із процентами річних та інфляційними втратами як складовими частинами простроченого грошового зобов`язання.

Додаткова угода від 10.01.2025 була подана до суду в межах підготовчого провадження разом із відповіддю на відзив від 09.08.2024.

Частиною першою статті 166 ГПК України встановлено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідно до частини 3 вказаної статті, до відповіді на відзив застосовуються правила встановлені частинами 3-6 ст. 165 ГПК України, а отже і правило пункту 1 частини 6 ст.165 ГПК України, відповідно до якого до відзиву (а отже і до відповіді на відзив) додаються докази, які підтверджують обставини, на яких грунтуються заперечення особи, яка подає відзив (відповідь на відзив).

З огляду на викладене, позивач, долучивши до відповіді на відзив копію додаткової угоди від 10.01.2025, та надавши у порядку ст. 91 ГПК України оригінал вказаної додаткової угоди для огляду в судовому засіданні суду та представнику відповідача, не порушив правил подання доказів та не змінив підстав позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Суд, перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат та процентів річних, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, встановив, що такий здійснено арифметично вірно та відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 302 795,10 грн. та процентів річних у сумі 62 172,52 грн., мають бути задоволені повністю в заявлених розмірах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи доводи сторін, суд задовольняє позов ПП «Ернерінг Борг» повністю та ухвалює рішення про стягнення з ПрАТ «ШБУ №41» 302 795,10 грн. інфляційних втрат та 62 172,52 грн. процентів річних.

Звертаючись до суду з позовом, позивач за платіжною інструкцією №58 від 04.04.2025 сплатив судовий збір у розмірі 5 474,51 грн. (1,5% від ціни позову).

Разом із тим, враховуючи, що позовна заява була подана через систему «Електронний суд», судовий збір мав бути розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у розмірі 4 379,61 грн.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права вирішити питання повернення надміру сплаченого судового збору у спосіб звернення до суду з відповідним клопотанням відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Ернерінг Борг» у справі №911/1230/25 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» (08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 31, ідентифікаційний код 05416886)

на користь Приватного підприємства «Ернерінг Борг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33-Б, ідентифікаційний код 45382707)

302 795,10 грн. (триста дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень десять копійок) інфляційних втрат,

62 172,52 грн. (шістдесят дві тисячі сто сімдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки) процентів річних,

4 379,61 грн. (чотири тисячі триста сімдесят дев`ять гривень шістдесят одну копійку) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 10.06.2025.

Суддя О.В. Конюх