ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
09.06.2025 Справа № 905/1263/23
Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.
розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Дрімайловця Володимира Валерійовича,
про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом Керівника Краматорської окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі
позивача 1 Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації,
позивача 2 Міністерства освіти та науки України
до відповідача Фізичної особи-підприємця Дрімайловця Володимира Валерійовича,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Краматорського вищого професійного училища
про зобов`язання виконати умови договору
за участю уповноважених представників сторін:
прокурор: Климик Р.О., прокурор, на підставі посвідчення (в режимі відеоконференції);
від позивача1: не з`явився;
від позивача2: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився;
Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №14 від 21.12.2020,що укладений між Краматорським ВПУ і ФОП Дрімайловцем В.В.
Ухвалою суду від 27.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1263/23 (суддя Левшина Г.В.). Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Краматорське ВПУ.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.04.2024 у справі №905/1263/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2024, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 25.11.2024 у справі №905/1263/23 касаційну скаргу ФОП Дрімайловця В.В. задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 та рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2024 у справі №905/1263/23 скасовано, справу №905/1263/23 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 справа №905/1263/23 передана на розгляд судді Устимовій А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.11.2024 прийнято до провадження справу №905/1263/23 (суддя Устимова А.М.). Розгляд справи №905/1263/23 вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 у справі №905/1263/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ФОП Дрімайловця В.В. судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3220,80 грн, за подання касаційної скарги у розмірі 4294,40 грн, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сукупній сумі 35000,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

В даному випадку до судових дебатів відповідачем зроблено заяву про те, що докази для встановлення судом розміру витрат на правничу допомогу, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи при її новому розгляді, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою про направлення відповідних доказів у порядку, що передбачений ч.8 ст.129 ГПК України.

26.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просить стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в Господарському суді Донецької області при новому розгляді справи, у розмірі 20000,00грн, та докази на підтвердження понесення відповідних витрат.

Строк надання доказів, який визначений у ч.8 ст.129 ГПК України, відповідачем дотримано.

Відповідно до ч.ч.2-3 ст.221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

У рішенні Господарського суду Донецької області від 22.05.2025 розподіл судових витрат відповідача при новому розгляді справи на професійну правничу допомогу судом не здійснювався.

Ухвалою суду від 27.05.2025 прийнято заяву ФОП Дрімайловця В.В. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, судове засідання призначено на 09.06.2025 о 15:00, повідомлено учасників судового процесу про дату, місце та час судового засідання, встановлено, що явка представників сторін у судове засідання є необов`язковою.

05.06.2025 через підсистему Електронний суд від Краматорської окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури надійшла заява, в якій остання просить забезпечити проведення судового засідання у справі №905/1263/23, призначеного на 09.06.2025 о 15:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю прокурора Краматорської окружної прокуратури Климик Р. О.

Ухвалою від 09.06.2025 вказана заява задоволена.

09.06.2025 через підсистему Електронний суд від ФОП Дрімайловця В.В. надійшла заява, в якій відповідач просить розглянути заяву у судовому засіданні 09.06.2025 без участі представника останнього, підтримує подану заяву та просить задовільнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні 09.06.2025 не висловив заперечень проти задоволення заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представники позивачів, відповідача, третьої особи у судове засідання 09.06.2025 не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені шляхом відправлення ухвали до електронних кабінетів останніх у підсистемі Електронний суд. Згідно з довідками про доставку електронного листа, що сформовані в підсистемі «Діловодство спеціалізованого суду», ухвала отримана 05.06.2025.

Суд задовольняє клопотання відповідача про розгляд заяви у судовому засіданні за відсутності його уповноваженого представника.

За умовами ч.ч. 3,4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, неявка представників позивачів, третьої особи, що належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, не перешкоджає ухваленню додаткового рішення.

Розглядаючи заяву відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час нового розгляду справи, в розмірі 20 000 грн суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Одночасно, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Тобто, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Так, Велика Палата зазначила про те, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Тобто, критерії визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/ 21 від 16.11.2022, постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" ("Lavents v. Latvia") вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Дослідивши у спірних правовідносинах обставини щодо реального надання правничої допомоги Клієнту адвокатом Синиченко Д. В. та виходячи з критеріїв документальної обґрунтованості та розумної необхідності таких витрат суд встановив наступне.

Представником позивача у справі №905/1263/23 є адвокат Синиченко Д.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001018 від 21.11.2024, що видане Радою адвокатів Черкаської області від 01.11.2018 №112. Адвокат зареєстрований у Єдиному реєстрі адвокатів України, інформація про що наявна у відкритому доступі за посиланням https://erau.unba.org.ua/profile/63938.

Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у справі є ордер №1107835 серія СА від 30.12.2024, в якому вказано, що підставою для його видачі є договір про надання правової допомоги №17 від 26.12.2024.

26.12.2024 між Адвокатом Леонічевою Д.В. (Адвокат) та ФОП Дріймаловцем В.В. (Клієнт) укладено договір №17 про надання правничої допомоги, за умовами п.1.1 якого Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги Клієнту при новому розгляді справи № 905/1263/23 на умовах і в порядку, що визначені Договором.

Видами правничої допомоги за п.1.1 договору є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, позовних заяв, адвокатських запитів, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення всіх необхідних дій, пов`язаних з представництвом та захистом інтересів Клієнта в судах всіх інстанцій та будь-якої юрисдикції, правоохоронних органах, органах Державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями, в органах державної влади та управління, державних та приватних нотаріальних конторах, а також на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності.

Обов`язки адвоката визначені п.2.1 договору, зокрема, Адвокат зобов`язаний надати правничу допомогу компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, ретельну підготовку до їх належного надання. Представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта у судах, органах державної влади та управління, органах місцевого самоврядування, інших суб`єктах при здійсненні ними владних управлінських функцій, перед юридичними особами усіх форм власності та будь-якими іншими особами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань.(п.п.2.2.2 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору вартість винагороди Адвоката за надання правничої допомоги Клієнту за цим Договором під час розгляду справи в суді першої інстанції становить 20000,00грн. (двадцять тисяч гривен 00 коп), яка оплачується Клієнтом Адвокату шляхом безготівкового розрахунку.

Клієнт здійснює прийняття наданих послуг шляхом підписання акту здачі-приймання наданих послуг (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору Адвокат направляє Клієнту підписаний зі своєї сторони Акт здачі-приймання наданих послуг. Клієнт зобов`язаний впродовж 3 робочих днів після отримання Акту здачі-приймання наданих послуг у разі відсутності зауважень, узгодити та підписати його та направити другий екземпляр Адвокату, або направити мотивовану відмову від підписання такого Акту.

Терміни дії Договору узгоджені у розділі 6, зокрема, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025року (п.6.1).

23.05.2025 сторонами за наслідками надання правничих послуг на підставі умов договору №17 від 26.12.2024 підписано акт приймання-передачі наданих послуг, за яким Виконавець надав, a Замовник прийняв юридичні послуги щодо представлення/захисту прав та інтересів Клієнта.

В акті наведено перелік таких послуг: участь 12.02.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23- вартість 2000грн; підготовка та подання пояснень по справі №905/1263/23 щодо правової позиції вартість 4000,00грн; участь 05.03.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23- вартість 2000грн; підготовка та подання пояснень по справі №905/1263/23 щодо правової позиції- 4000грн; участь 27.03.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23; участь 17.04.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23; участь 14.05.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23; участь 22.05.2025 у судовому засіданні у справі №905/1263/23. Загальна вартість - 20000,00грн.

До суду надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатом при наданні правничої допомоги в процесі нового розгляду справи у суді першої інстанції у справі №905/1263/23, перелік послуг в якому відповідає переліку послуг в акті.

Дослідивши обсяг наданих Адвокатом послуг за договором №17 про надання правничої допомоги від 26.12.2024, що зафіксовані в акті приймання-передачі наданих послуг у співвідношенні до обсягу послуг, факт надання яких витікає з матеріалів справи, суд приходить до висновку, щодо відсутності невідповідностей.

Платіжною інструкцією № А222-1Е2М-С29Е-3Т55 від 21.03.2025 підтверджено факт оплати відповідачем Адвокату суми 20000,00грн.

Однак, суд вказує, що не є доцільним та виправданим покладення на Прокуратуру заявленого представником відповідача розміру вказаних витрат у повному обсязі.

Обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу слід досліджувати з урахуванням частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд вбачає, що під час нового розгляду справи правова позиція відповідача не змінювалась - зміст перших письмових пояснень, що підготовлені представником, зводився до констатації позиції відповідача, що була первісно викладена у відзиві на позовну заяву, у других письмових поясненнях мало місце висловлення у письмовій формі клопотання про неактуальність заявленого при первісному розгляді клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, що фактично є письмовою формою усного клопотання представника відповідача, що було озвучено під час підготовчого засідання, та на вимогу суду викладене у письмовій формі; об`єм вказаних письмових пояснень є відносно невеликим, їх виготовлення не потребувало від представника відповідача значних зусиль.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджується понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи фактичний обсяг наданої допомоги та предмет позову, врахувавши незмінність правової позиції представника відповідача впродовж розгляду справи, а також те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між Адвокатом та Клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 20 000,00 грн при новому розгляді справи не є співмірним із складністю останньої, а також не відповідає критерію розумності їх розміру і їх відшкодування у повному обсязі матиме надмірний характер.

Разом з тим, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, виходячи з критерію реальності, співмірності, розумності та виправданості розміру витрат на професійну правничу допомогу, з дотриманням принципу пропорційності, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00грн, в іншій частині суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 15, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву Фізичної особи-підприємця Дрімайловця Володимира Валерійовича про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6, , на користь Фізичної особи-підприємця Дрімайловця Володимира Валерійовича (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в сумі 13000грн.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 09.06.2025.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06.2025.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду, справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова