РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2025Справа № 910/4302/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Туригіна Євгенія Олексійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про стягнення 211 301,04 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Зінькевич Галина Миколаївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Туригіна Євгенія Олексійовича (далі - відповідач) про стягнення 211 301,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором суборенди №13/06/17 від 13.06.2017 відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну оплату за оренду, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 105 650,52 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача штрафу у розмірі 105 650,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/4302/25. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвала суду від 14.04.2025 була надіслана відповідачу 16.04.2025 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Однак поштове відправлення №839 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 08.05.2025 у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 05.05.2025 на відповідному конверті.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що ухвала суду від 14.04.2025 є такою, що вручена Туригіну Євгенію Олексійовичу 05.05.2025.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, відтак справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 між Фізичною особою-підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною (орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Туригіним Євгенієм Олексійовичем (суборендар, відповідач) укладено договір суборенди №13/06/17.

Відповідно до п.1.1. Договору орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маяковського 26 А, (надалі - "Приміщення", або "Приміщення, що орендується).

Згідно з п.2.2. Договору строк суборенди: з моменту підписання Акту прийому-передачі Приміщення до 12.06.2018 року.

Відповідно до п.3.2. Договору орендна плата сплачується Суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж. У випадку дефляції (значення індексу інфляції менш ніж 100) орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції у сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць. Орендна плата за перший та останній місяць суборенди сплачується Суборендарем в момент підписання Договору.

13.06.2017 сторони договору підписали акт приймання-передачі орендованого майна за договором суборенди №13/06/2017 від 13.06.2017, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв у користування нежитлове приміщення загальною площею 54,0 кв.м., що розташоване на першому поверсі нежилого приміщення, яке знаходиться з адресою: м.Київ, вул. Маяковського 26 А, на підставі договору Суборенди №13/06/2017 від 13.06.2017 року.

11.05.2018 року між сторонами була укладена Угода №1 до Договору суборенди №13/06/2017 від 13.06.2017 року .

Згідно Угоди №1 Позивач та Відповідач вирішили наступне: «У зв`язку з закінченням строку дії Договору суборенди № 13/06/2017 від 13.06.2017 року та наміру сторін продовжити орендні відносини було вирішено продовжити строк дії Договору на 2 роки та 364 дні, тобто до 11.06.2021 року. Всі інші положення Договору залишились без змін.»

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Передача приміщення в орендне використання орендарю та їх повернення по закінченню строку оренди оформлюється на підставі акту прийому-передачі за підписами уповноважених представників сторін, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з Угодою № 1 до Договору він був продовжений до 11.06.2021 року. В подальшому за відсутності будь-яких заперечень, заяв про розірвання чи зміну умов, Договір суборенди №13/06/2017 від 13.06.2017 року, був автоматично поновленим на той же строк та на тих же умовах, тобто на 2 роки 364 дні, а саме до 10.06.2024 року. Після 10.06.2024 року сторони також не розривали відносини та не вносили жодних змін до Договору, як наслідок Договір знову був автоматично поновленим на той же строк та на тих же умовах, тобто на 2 роки 364 дні, а саме до 09.06.2027 року.

02.04.2025 позивачем на адресу відповідача була надіслана Довідка вих. №02/4 з повідомленням про непогашену заборгованість у розмірі 105 650,52 грн за оренду та 105 650,52 грн штрафу.

Вимога позивача залишилася відповідачем без відповіді та задоволення, орендна плата та штраф не сплаченими.

У зв`язку з тим, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за договором суборенди № 13/06/2017 від 13.06.2017 у розмірі 105 650,52 грн та 105 650,52 грн штрафу, позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення орендної плати.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 105 650,52 грн.

Відповідно до п.7.2. Договору в разі прострочення Суборендарем, сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього Договору, останній сплачує Орендарю штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язань, а також пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаних зобов`язань та крім того, відповідно до ст.536 ЦК України та ст.198 ГК України сплачує проценти за користування чужими коштами у розмірі трьох облікових ставок НБУ.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендної плати, на підставі пункту 7.2 договору позивачем нараховано штраф у розмірі 100% від суми боргу, як наслідок сума штрафу становить 105 650,52 грн. грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення оплати орендної плати.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Туригіна Євгенія Олексійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 105 650 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 52 коп. - заборгованості, 105 650 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 52 коп - штрафу, 3 169 (три тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 52 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.06.2025

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА