ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.06.2025р. Справа №905/169/25 (235/2957/24)

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Кравець А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" ()

про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строку їх виплати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

представники учасників справи не з?явились, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі № 905/169/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну; вирішені інші процедурні питання.

На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано 26.03.2025 оголошення № 75623 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ.

28.04.2025 до господарського суду від Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла цивільна справа № 235/2957/24 (№ провадження 2/208/1860/25) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ про стягнення компенсації втрати частини частини заробітку у зв`язку з порушенням строку їх виплати (вх.№ 2884/25) для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріалам присвоєно єдиний унікальний номер справи № 905/169/25 (235/2957/24) та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.04.2025 передано на розгляд судді Величко Н.В.

Ухвалою господарського суду від 01.05.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу № 235/2957/24 для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ; постановлено справу № 905/169/25 (235/2957/24) розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10.06.2025; визнано явку представників сторін не обов`язковою; встановлено учасникам справи строк для вчинення дій процесуального характеру та вирішено інші процедурні питання.

Вказана ухвала суду направлялась позивачу засобами поштового зв?язку на його адресу, втім до суду повернувся конверт із відміткою за закінченням терміну зберігання. Також для позивача на офіційному сайті Господарського суду Донецької області було оприлюднено оголошення.

Відповідачу ухвала була направлена 02.05.2025 в його зареєстрований електронний кабінет в системі "Електронний суд".

З огляду на приписи статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, позивач та відповідач вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень".

У рішеннях Європейського суду з прав людини, останній неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою як контакт-центру суду так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Більше того, позивач має цікавитись ходом розгляду даної справи судом, оскільки саме він ініціював вказане судове провадження.

У судовому засіданні 10.06.2025 сторони участі не приймали, про розгляд справи повідомлені у встановленому порядку.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що з 01.03.2018 по 10.02.2020 він перебував в трудових відносинах з ТОВ "Краснолиманське", наказом № 40к від 10.02.2020 був звільнений за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. Всупереч ст. 116 КЗпП України відповідачем не було проведено з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 89451,44 грн. була стягнута з ТОВ "Краснолиманське" за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2023 по справі № 235/394/23 та сплачена позивачу 11.01.2024.

Також позивач вказував, що рішенням Краснармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.12.2023 по справі № 235/2516/23 стягнуто з ТОВ "Краснолиманське" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 по 09.11.2023 в сумі 61704,18 грн, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача у сумі 1142,87 грн. Посилаючись на те, що на день складення позовної заяви відповідач в добровільному порядку не сплатив позивачу суми компенсації втрати частини заробітної плати, тому позивач розрахував та пред`явив до стягнення з відповідача на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток у сумі 100000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом (документ сформований в системі "Електронний суд" 09.04.2024) та просить стягнути з відповідача 48124,87 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та 100000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ТОВ "Краснолиманське" у поданому відзиві (документ сформований в системі "Електронний суд" 14.06.2024) заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судове рішення по справі № 235/394/23 виконано ним 11.01.2024 в повному обсязі, що не заперечує й сам позивач, а судове рішення у справі № 235/2516/23 виконано відповідачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 30.01.2024 та 31.01.2024, що додаються, але позивач про це замовчує. Як зазначає відповідач, позивачем не наданий обгрунтований розрахунок пред`явлених сум, вимоги є абстактними та не доведеними. Одночасно відповідач посилався на те, що дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а відповідач є інструментом такого збагачення, тому просив врахувати його інтереси, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, просив про зменшення розміру сум за затримку розрахунку при звільненні задля пом`якшення негативних наслідків загального спаду в економіці підприємства.

Позивач відповідь на відзив не подавав.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КузПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 4 статті 7 КУзПБ у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.

Позивачем не надано суду письмові пояснення щодо звернення/не звернення до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25. Судом таких обставин не встановлено.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на необхідність розгляду господарської справи впродовж розумних строків в контексті встановлених п. 1 статті 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року гарантій, явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою, учасники справи мали достатньо часу для висловлення своєї правової позиції і надання доказів на підтвердження аргументів, тому суд вважає можливим розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами у цьому судовому засіданні в приміщенні суду у відсутність учасників справи, що не з`явились.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд задовольняє позовні вимоги частково з наступних підстав.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував у трудових відносинах із ТОВ «Краснолиманське» в період з 01.03.2018 по 10.02.2020, обіймав посаду машиніста гірничих виїмкових машин 6-го розряду видобувної дільниці №10-1, з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом №40к від 10.02.2020 року позивач звільнений з ТОВ «Краснолиманське» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

З часу припинення трудових відносин всупереч ст. 116 КЗпП України відповідачем своєчасно не надано остаточного розрахунку, у зв?язку з чим позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2023 року по справі № 235/394/23 (провадження № 2/235/58/23) позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволені. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 89451 (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 44 копійки без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» судовий збір у дохід держави в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Вказане судове рішення набрало сили 30.10.2023, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України.

09.11.2023 року на розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області було пред`явлено позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Краснолиманське» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.08.2023 року по 09.11.2023 року (по день звернення до суду) в сумі 62846,85 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2023 року по справі № 235/2516/23 (провадження № 2/235/438/23) позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 09.11.2023 року (включно) в сумі 61704 (шістдесят одна тисяча сімсот чотири) гривні 18 (вісімнадцять) копійок, (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднесено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1053 (одна тисяча п`ятдесят три) гривні 20 копійок.

Вказане судове рішення набрало сили 23.01.2024, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України.

Цим рішенням було встановлено, що відомості про повний розрахунок з позивачем при звільненні суду не надані, на момент звернення з цією позовною заявою, відповідачем заперечень щодо позову не подано, то суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, а саме за період з 24.08.2023 року по 09.11.2023 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, не пропущений.

Щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд виходив з того, що згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Краснолиманське» №295 від 08.09.2023 року сума середнього заробітку позивачем визначена за грудень 2019 року 0 гривень (0 робочих днів) та січень 2020 року 4571,48 гривень (4 робочих дні) = 4571,46/4 робочих днів = 1142,87 гривень. З урахуванням розрахункового періоду, який у відповідності до статті 117 КЗпП України становить весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з 25.08.2023 року (наступний день після звернення до суду з позовною заявою) по 09.11.2023 року (по день звернення до суду з цією позовною заявою) кількість робочих днів становить 54 дні. Враховуючи те, що відповідач повністю розрахувався з позивачем лише 15.09.2023 року, відповідач повинен, відповідно до ст.117 КЗпП України, сплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період не більше ніж 6 місяців, а саме за період з 25.08.2023 року по 09.11.2023 року (54 робочих днів), в розмірі 61704,18 гривень, який обчислений шляхом множення кількості робочих днів - 54 на суму середньоденного заробітку позивача 1142,67 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у рішенні від 27 вересня 2023 року по справі № 235/394/23 (провадження № 2/235/58/23) та від 22 грудня 2023 року по справі № 235/2516/23 (провадження № 2/235/438/23) мають преюдиційний характер і повторному доведенню не потребують.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що згідно платіжної інструкції № BO8L2JT3.1 від 11.01.2024 заборгованість у сумі 98665,58 грн. на виконання судового рішення у справі № 235/394/23 сплачена позивачу у виконавчому провадженні № 73803738.

Також під час примусового виконання судового рішення у справі № 235/2516/23 у виконавчому провадженні № 74013950 сплачено позивачу за платіжною інструкцією № UO8OE4PZ.1 від 30.01.2024 суму 603,07 грн. та за платіжною інструкцією № VO8OK6DR.1 від 31.01.2024 сплачено 69033,12 грн., разом 69636,19 грн.

Предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Краснолиманське" 48124,87 грн. компенсації втрати частини заробітку за період березень 2020 року - грудень 2023 року, а також 100000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні визначена ст. 117 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України, у редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012).

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 вирішено в аспекті конституційного звернення положення частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 559/321/16-ц (провадження №14-367цс18) встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін.

Вказаний строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку, оскільки відповідно до частини першої статті 9 ЦК України норми цього Кодексу у трудових спорах можуть застосовуватися лише субсидіарно, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тоді як строки звернення до суду у КЗпП України передбачені окремо.

Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення від 27.09.2023 у справі № 235/394/23, яким стягнуто з ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ заборгованість по заробітній платі в розмірі 89541,44 грн. Судове рішення оскаржено не було, набрало законної сили 30.10.2023.

Як вказує позивач у позовній заяві, а відповідач не оспорює, зазначене вище рішення було виконано останнім 11.01.2024 в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № BO8L.2/ Т 3.1 від 11.01.2024.

Також 09.11.2023 (через 1,5 місяці після ухвалення рішення у справі № 235/394/23) позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про стягнення з ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.08.2023 року по 09.11.2023 року (по день звернення до суду) в сумі 62846,85 гривень, за результатом розгляду якої було ухвалено рішення від 22.12.2023 у справі № 235/2516/23, яким стягнуто з ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 по 09.11.2023 (включно) в сумі 61704,18 грн. Судове рішення оскаржено не було, набрало законної сили 23.01.2024.

Зазначене рішення виконано 30.01.2024 та 31.01.2024, що підтверджується платіжними інструкціями № UOE4PZ.1 від 30.01.2024 та № VO80K6DR.1 від 31.01.2024.

Статтею 80 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу, (групи доказів).

Суд зазначає, що позивачем не подано до суду безспірних доказів існування заборгованості з виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, як і відсутнє належне обґрунтування заявленої вимоги (відсутній період стягнення, обставини виникнення такої заборгованості). Матеріали справи свідчать про те, що позивачу вже було виплачено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні ще до моменту відкриття провадження у справі № 235/2957/24, що розглядається, а отже заявлена вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітку в сумі 48124,87 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).

Тобто, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону № 2050-III, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

В силу п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Приписами пункту 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Пунктом 3 Порядку № 159 встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-III та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення (ст. 6 цього Закону).

Приписами пункту 4 Порядку № 159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Враховуючи наявність встановленого у цій справі факту невиплати позивачу сум заборгованості по заробітній платі при звільненні, господарський суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Як відомо, заборгованість із заробітної плати у загальному розмірі 89451,44 грн. сплачена ОСОБА_1 11.01.2024, що не оспорюється відповідачем.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).

Згідно з розрахунком позивача у позовній заяві інфляційне збільшення від боргу у сумі 89451,44 грн. за період з березня 2020 року по грудень 2023 року становить 48124,87 грн.

Такий розрахунок суд вважає помилковим, а вимогу такою що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (з подальшими змінами) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону № 1282-XII).

Частиною 4 цього Закону унормовано, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. (стаття 6 Закону № 1282-XII).

Перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду (стаття 8 Закону № 1282-XII).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових грошових доходів населення визначається «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (пункт 3 Прикінцевих положень цього Закону).

Тобто у 2023 році не проводиться нарахування сум індексації, які визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами), тому позивач безпідставно включив до розрахунку індексацію за 2023 рік.

За повідомленням Державної служби статистики України на його офіційному сайті загальний індекс споживчих цін (індекс інфляції) в Україні з березня 2020 року по грудень 2020 року складав 105,0 %, у 2021 році - 110,0 %, у 2022 році - 126,6%.

За підрахунком суду (за допомогою програмного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН) у період 01.03.2020 - 31.12.2022 (1036 днів) сукупний індекс інфляції = (100.80 : 100) x (100.80 : 100) x (100.30 : 100) x (100.20 : 100) x (99.40 : 100) x (99.80 : 100) x (100.50 : 100) x (101.00 : 100) x (101.30 : 100) x (100.90 : 100) x (101.30 : 100) x (101.00 : 100) x (101.70 : 100) x (100.70 : 100) x (101.30 : 100) x (100.20 : 100) x (100.10 : 100) x (99.80 : 100) x (101.20 : 100) x (100.90 : 100) x (100.80 : 100) x (100.60 : 100) x (101.30 : 100) x (101.60 : 100) x (104.50 : 100) x (103.10 : 100) x (102.70 : 100) x (103.10 : 100) x (100.70 : 100) x (101.10 : 100) x (101.90 : 100) x (102.50 : 100) x (100.70 : 100) x (100.70 : 100) = 1.46383709, інфляційне збільшення: 89451.44 x 1.46383709 - 89451.44 = 41490.90 грн.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, за висновком суду, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, у сумі 41490,90 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку, а також враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за вимогами про стягнення заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в дохід Державного бюджету в розмірі 1044,24 грн.

Судовий збір за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні покладається повністю на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 41490,90 грн. компенсації втрати частини заробітку.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () на користь держави судовий збір в розмірі 1044,24 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 10.06.2025.

Суддя Н.В. Величко