ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. Справа№ 910/601/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Адам Компані"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025

у справі № 910/601/25 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адам Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясмін С"

про стягнення 285 742,89 грн

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» (надані - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясмін С» (надані - відповідач) про стягнення 285 742,89 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про співпрацю щодо виробництва товарів з використання знака для товарів і послуг № 2224 від 18.07.2018 позивачем було виготовлено товар у повному обсязі відповідно до трьох заявок від 20.06.2020. Однак, відповідач товар забрав частково, що підтверджується видатковими накладними № 526 від 08.07.2020, № 716 від 02.09.2020, №№ 620, 621 від 03.08.2020, №№ 639, 640 від 07.08.2020. Оскільки граничний строк на вивіз товару закінчився 10.01.2021, то оплату виготовленого товару відповідач повинен був здійснити до 19.02.2021 включно. Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 285 742,89 грн, з яких 166 204,92 грн основного боргу, 100 044,18 грн інфляційних втрат та 19 493,79 грн 3% річних.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 в позові відмовлено повністю.

При цьому, суд першої інстанції виснував, що позивачем належними засобами доказування не доведено порушення його прав з боку відповідача щодо несплати виготовленого за його замовленнями товару у кількості 25946 пляшок вартістю 166.204,92 грн. З огляду на що суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 166 204,92 грн основного боргу. Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача 100.044,18 грн інфляційних втрат та 19.493,79 грн 3% річних є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в позові в цій частині також було відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» 08.04.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження по даній справі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 року по справі №910/601/25 повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМ КОМПАНІ» задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясмін С» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМ КОМПАНІ» заборгованість за договором №2224 про співпрацю щодо виробництва товарів з використанням знака для товарів і послуг від 18 липня 2018 року у розмірі 285 742,89 грн, з яких сума основного боргу становить 166 204,92 грн, сума інфляційних нарахувань 100 044,18 грн, сума трьох відсотків річних 19 493,79 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Адам Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/601/25; призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

05.05.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі (направлений АТ «Укрпошта» 29.04.2025), який прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з урахуванням наступного.

Щодо форми та способу подання заявок на виробництво, скаржник зазначив наступне. Так, відповідно до п. 4.4 договору №2224 від 18.07.2018 між ТОВ "Адам Компані" та ТОВ "Ясмін С", замовник має направляти заявку на виробництво товару не менш ніж за 10 днів до дати поставки. Умовами договору не передбачено обов`язковість підпису чи печатки на заявці, а також не встановлено спосіб її подання.

Тоді як доведено, що сторони фактично узгодили направлення заявок електронною поштою у вигляді файлів без підписів/печаток. Заявки на поставку, що були виконані позивачем, подавались саме в такій формі, що підтверджується видатковими накладними.

Окрім цього, щодо наявності листування і факту замовлення товару скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність листування щодо погодження кількості 36320 пляшок. Водночас у самому рішенні суд підтверджує, що 20.07.2020 відповідачем на адресу позивача було надіслано 3 заявки на розлив від 20.06.2020 загальним обсягом 54 400 пляшок. Позивач, у свою чергу, подав таблицю залишку непоставленого товару за цими заявками. Отже, належне листування щодо замовлення товару наявне в матеріалах справи і не заперечується відповідачем.

Щодо дати укладення специфікації №6, апелянт зазначив, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що заявки на ТМ "4U" не можуть вважатися погодженими, оскільки на дату їх подання не існувало відповідної специфікації, є юридично хибним. Оскільки замовленню товару може передувати погодженню цін, а сам факт прийняття виробником такого замовлення (з подальшим виготовленням продукції) не спростовується. Таким чином, підписання специфікації після отримання заявки не нівелює самого факту її подання та прийняття до виконання.

Також апелянт зазначив, що суд фактично «змішав» поняття заявки на виробництво (п. 4.4) та заявки на поставку (п. 7.1). У той час, як заявка на поставку повинна містити умови доставки (адреса, ПІБ водія, номер авто тощо), такі реквізити не є обов`язковими для заявки на виробництво. Отже, твердження суду про те, що подані заявки не містять умов поставки і тому не можуть вважатися належними - є юридично необґрунтованим.

Окрім цього, скаржник зазначив про недопустимість суперечливої поведінки, оскільки відповідач не може заперечувати дійсність направлених заявок, якщо раніше сам діяв на їх підставі, а виробник виконував замовлення.

Таким чином, висновки суду не ґрунтуються на належному аналізі умов договору, ділової практики, електронного листування та встановленої поведінки сторін. А тому сторона просила скасувати рішення місцевого господарського суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що не погоджується з доводами скаржника про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а також ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права з урахуванням наступного.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу сторона зазначила, що позивач не довів факту належного замовлення та передачі товару за договором № 2224.

При цьому, за доводами відповідача, посилання позивача на видаткові накладні (як на доказ отримання товару) є безпідставними, оскільки ці документи складені ним одноосібно, не містять підпису або печатки відповідача, а також не супроводжуються належними доказами замовлення товару. Заявки на виробництво, на які посилається позивач, подані у форматі файлів XLS, не мають ознак документа в розумінні чинного законодавства, оскільки не підписані і не завірені належним чином. Натомість передбачена договором форма заявки - це паперовий документ із підписом та печаткою.

При цьому, за доводами сторони, відповідач неодноразово звертався до позивача з письмовими вимогами про видачу належно замовленого товару (зокрема, листи від 01.12.2020 та 28.12.2020), що свідчить про відсутність фактичної передачі продукції. Також, позивач не надав жодного підтвердження дати виготовлення товару, що є істотною умовою договору (п. 5.5), з огляду на обмежений термін придатності. А тому відповідач вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на відсутність доказів фактичного замовлення саме тієї кількості та асортименту товару, які заявлені у позові, а також на відсутність належної ділової практики між сторонами щодо обміну заявками без підписів та печаток.

Таким чином, відсутність належних доказів замовлення товару, його фактичного відвантаження, а також недотримання умов договору щодо строків придатності і форми документів свідчать про безпідставність позовних вимог позивача та правомірність висновків суду першої інстанції.

А тому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» (позивач, виробник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ясмін С» (відповідач, замовник) укладено договір про співпрацю щодо виробництва товарів з використанням знака для товарів і послуг № 2224 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони дійшли згоди спільно співпрацювати в сфері виробництва і поставки продовольчих товарів під знаками для товарів і послуг: ТМ « 4 Life» (далі - торгова марка).Згідно п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

Додатковою угодою № 1 від 25.12.2018 сторонами внесено зміни до п. 13.1 договору та встановлено строк дії договору до 31.12.2019.

Додатковою угодою від 25.12.2019 сторонами п. 13.1 договору викладено в новій редакції: даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. При цьому, дія даного договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати його закінчення від будь-якої із сторін не надійде письмових заяв щодо припинення його дії, або зміни його умов.

Доказів того, що однією із сторін виявлено небажання продовжувати договірні правовідносини сторонами не подано, а отже договір є продовженим.

Згідно з п. 2.2 договору на виконання пункту 2.1 договору замовник дозволяє виробникові використовувати, виключно з метою даного договору, торгову марку, а виробник зобов`язується виготовляти, упаковувати і маркувати, узгоджені сторонами товари під торговельною маркою (далі - товар), при цьому використовуючи торгову марку виключно в цілях даного договору. Використання виробником торгової марки замовника ніякої окремої економічної вигоди виробникові не принесе, в зв`язку з чим, оплата за використання торговельної марки виробником не провадиться.

Відповідно до п. 2.3 договору загальна кількість товару за весь період дії даного договору формується замовником на підставі специфікації на виробництво товару (додаток № 1). Погоджений обсяг виробництва формується на підставі замовлень замовника.

Згідно з п. 2.4 договору виробник зобов`язується надати і узгодити із замовником калькуляцію на кожен вид товару (додаток № 1). Підсумкова ціна товару (з урахуванням ПДВ), зазначена в калькуляції на товар, повинна відповідати ціні товару (з урахуванням ПДВ), зазначеної в специфікації на поставку товару (додаток № 4).

Як зазначалось вище, предметом договору є співпраця сторін в сфері виробництва і поставки продовольчих товарів під знаками для товарів і послуг: ТМ « 4 Life».

21.09.2018 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life».

25.02.2019 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 2, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life».

05.08.2019 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 2/1, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

01.10.2019 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 3, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

01.11.2019 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 4, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

27.03.2020 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 5, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» та ТМ «Субота» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

20.08.2020 сторонами підписано специфікацію на поставку товару № 6, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4U» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

Відповідно до п. 3.1 договору замовник передає виробникові рецептуру товару і матриці для виготовлення тари, в яку буде розливатися товар. Дана передача фіксується підписаними сторонами відповідними актами про приймання-передачу. Виробник самостійно замовляє етикетку товару з інформацією, необхідної відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативних документів, ТУ, ДСТУ, ГОСТів. Інформація, нанесена на пакувальному матеріалі, повинна бути перевірена і затверджена виробником і замовником, підписана відповідальною особою виробника, скріплена печаткою та передана замовнику. Зміни змісту інформації нанесеної на пакувальному матеріалі, можуть вноситися виробником до затвердження макету. Необхідні для виробництва товару рецептури, ТУ, ГОСТи, ДСТУ (додатки до договору), є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.2 договору виробник зобов`язується розробити і затвердити у замовника Паспорт товару (додаток № 3). Без узгодженого паспорту товару виробник не має право виготовлювати і передавати замовнику товар.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що 20.07.2020 директором відповідача ОСОБА_1 з електронної пошти «ІНФОРМАЦІЯ_1» на електрону пошту позивача «» було надіслано три заявки від 20.06.2020.

Як зазначає відповідач та вбачається з матеріалів справи наведені замовлення не підписані та не скріплені печаткою ТОВ «Ясмін С».

Пунктом 4.5 договору сторони дійшли згоди, що замовник зобов`язується забрати товар зі складу виробника не пізніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів після його виготовлення. Якщо замовник порушує цей пункт договору, то умова, зазначена у пункті 5.5 цього договору, втрачає свою силу.

Пункт 5.5 договору визначає, що термін придатності товару в момент передачі його замовнику не повинен перевищувати 30 (тридцять) діб від дати виготовлення товару.

Згідно з п. 7.1 договору виробник здійснює поставку товару на умовах FCA - самовивезення зі складу виробника (вул. Промислова, 2а, с. Новий Биків, Бобровицький р-н, Чернігівська обл., 17452), або ж DDP - м. Київ (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року). Умови поставки кожної конкретної партії товару (адреса розвантаження) узгоджуються сторонами окремо у заявці на поставку такого товару. В заявці на відвантаження товару потрібно вказувати реєстраційний номер авто, ПІБ водія та найменування перевізника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 198 691,24 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін наступними видатковими накладними:

№ 526 від 08.07.2020 на суму 14 910,00 грн (товар передано на умовах доставки відповідачу, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною Р526 від 08.07.2020);

№ 620 від 03.08.2020 на суму 26 539,20 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р620 від 03.08.2020);

№ 621 від 03.08.2020 на суму 13 269,60 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р621 від 03.08.2020);

№ 639 від 07.08.2020 на суму 62 081,20 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р639 від 07.08.2020);

№ 640 від 07.08.2020 на суму 34 542,00 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р640 від 07.08.2020);

№ 716 від 02.09.2020 на суму 47 349,24 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р716 від 02.09.2020).

Спір виник щодо того, що, за доводами позивача, відповідач не забрав поставлений позивачем товар та не оплатив його вартість.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Відповідно до п. 2.3 договору загальна кількість товару за весь період дії даного договору формується замовником на підставі Специфікації на виробництво товару (додаток № 1). Погоджений обсяг виробництва формується на підставі замовлень замовника.

Згідно з п. 2.4 договору виробник зобов`язується надати і узгодити із замовником калькуляцію на кожен вид товару (додаток № 1). Підсумкова ціна товару (з урахуванням ПДВ), зазначена в калькуляції на товар, повинна відповідати ціні товару (з урахуванням ПДВ), зазначеної в Специфікації на поставку товару (додаток № 4).

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що подані позивачем копії замовлень на 01.07.2020 на кількість 2280 пляшок, на 01.09.2020 на кількість 7528 пляшок, на 03.08.2020 на кількість 2280 пляшок, на 03.08.2020 на кількість 4560 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 3420 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 6840 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 5700 пляшок не підтверджують досягнення згоди щодо поставки напоїв у кількості 36320 пляшок в розумінні п. 2.4. договору.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача, що в п. 1.2. договору № 2224 зазначено: «Заявка на виробництво товару» - це документ, яким замовник підтверджує або змінює обсяги щомісячного і/або щоквартального виробництва товару на наступний період».

При цьому, надані позивачем електронні файли у форматі «XLS», на які посилається скаржник - позивач, не можна віднести до таких документів з урахуванням наступного.

Так, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд вказав про існування протилежних висновків щодо використання роздруківок електронного листування між сторонами (зокрема, в месенджерах) як паперової копії електронного доказу в розумінні частини третьої статті 96 ГПК України фактично суперечить вимогам щодо правової передбачуваності і правової визначеності, що унеможливлює здійснення особою, яка подає такі докази до суду, ефективний захист її прав та законних інтересів. Така ситуація фактично ставить під сумнів можливість реалізації позивачем права на ефективний судовий розгляд.

У постанові від 28 червня 2022 року у справі № 922/1280/21 Касаційний господарський суд зазначив, що підприємством надано до матеріалів справи роздруківку з його електронної пошти та фотокопії листування з мобільного додатка «Viber» як доказ на підтвердження замовлення. Суд касаційної інстанції виснував, що роздруківка з електронної пошти та фотокопії листування з мобільного додатка не є належними доказами замовлення товариством товару, оскільки відсутні докази підписання цього листа електронним цифровим підписом товариства. При цьому відсутність електронного цифрового підпису на електронному доказі свідчить про те, що зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення інформації. За умовами укладеного сторонами договору погоджено чітку форму, в якій має відбуватись замовлення покупцем виробничого обладнання, а саме «письмову форму» шляхом підписання специфікації до договору, а не будь-яке листування.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, у всіх наведених постановах Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про оформлення належним чином заявок на товар як факт узгодження умов договору поставки на певну кількість. А також скаржником не подано жодних доказів на підтвердження досягнення сторонами згоди щодо найменування та кількості напоїв, що має поставити позивач відповідачу (жодного листування з цього приводу не подано); наявні у справі замовлення не підписані та не скріплені печатками сторін, не містять умови поставки кожної конкретної партії товару (адреса розвантаження) та в них не вказано реєстраційний номер авто, ПІБ водія та найменування перевізника, як це передбачено п. 7.1 договору.

Позивач зазначає, що повідомляв відповідача про виготовлення товару згідно замовлень від 20.06.2020 засобами телефонного зв`язку, вимогою/претензією № 47/1/1 від 09.12.2020, листами № 47/1/1 від 23.12.2020, № 49/1/1 від 30.12.2020.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника з посиланням на інші докази, а саме: вимога/претензія позивача № 47/1/1 від 09.12.2020, в якій позивач зазначає, що ним на замовлення від 20.06.2020 виготовлено товар, який відповідачем так і не був забраний, а саме у кількості 27269 пляшок, термін зберігання якого «збігає з кожним днем», з вимогою якнайшвидше забрати товар, а також вимога позивача № 49/1/1 від 30.12.2020, в якій просить забрати готову продукцію, яку було виготовлено на замовлення відповідача від 20.06.2020.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини направлення вказаних претензій не доведено належними засобами доказування, оскільки з наданої роздруківки скріншоту екрану вбачається, що 11.12.2020 з електронної пошти позивача «» на електрону пошту директора відповідача ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» надіслано доп. угоду на підписання, тобто не підтверджується надіслання позивачем відповідачу саме вимоги/претензії № 47/1/1 від 09.12.2020.

Тоді як щодо наявного опису вкладення у цінний лист, з якого вбачається, що позивачем на адресу відповідача 15.12.2020 було надіслано вимогу/претензію № 47/1/1 від 09.12.2020 рекомендованою кореспонденцією за № 580, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана вимога/претензія - не є заявкою та замовленням в розумінні умов договору. А тому вказані документи не є підставою для задоволення позову, та апеляційної скарги, відповідно. Тому доводи скарги а цій частині відхиляються як безпідставні.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в позові.

Таким чином, на підставі ст. 2, 75, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адам Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/601/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі № 910/601/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/601/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім