УХВАЛА

про відмову в відкритті провадження

м. Київ

10.06.2025Справа № 910/7118/25

Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ»

про визнання недійсними умови договору та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» про визнання недійсними умови договору та зобов`язання вчинити дії.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить: визнати недійсними умови договору позики №87a9f2a8-07-e2-4930-acda-ae7649-cb8364 від 04.12.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ»; зобов`язати ОСОБА_1 сплатити лише суму основного боргу в розмірі 2 000, 00 грн; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» повідомити УБКИ про повне врегулювання заборгованості та оновити кредитну історію та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Судом встановлено, що позивачем у даній справі є фізична особа ОСОБА_1, яка не є підприємцем. При цьому, із долучених до позову матеріалів та викладених позивачем обставин не вбачається, що даний спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

При цьому, договір позики №87a9f2a8-07-e2-4930-acda-ae7649-cb8364 від 04.12.2018, на який позивач посилається в позовній заяві не долучається як додаток до позовної заяви, а відтак суд позбавлений можливості встановити будь-які відомості, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 , як сторони договору позики, статусу фізичної особи-підприємця на час укладення цього правочину.

За змістом положень статей 2 та 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що даний позов не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а віднесений до юрисдикції цивільного суду.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Отже, з огляду на зазначене вище, господарський суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

На виконання вимоги ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз`яснює позивачу, що поданий на розгляд суду спір за суб`єктним складом сторін та характером правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» про визнання недійсними умови договору та зобов`язання вчинити дії.

2. Позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» про визнання недійсними умови договору та зобов`язання вчинити дії повернути заявнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Роз`яснити фізичній особі ОСОБА_1 , що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 10.06.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т. Ю. Трофименко