ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/1221/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Лавренюк Т.А. , Хотенець П.В.

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи

в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (49089, м.Дніпро, вул.Новобудівельна , будинок 5А, )
до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (61001, м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, буд. 126, )
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства "Завод імені В.О Малишева", в якій просить суд стягнути з останнього грошові кошти у сумі 60 473,63 грн., з яких 32 400,00 грн - основний борг, 2754,62 грн. - сума 3% річних по сплаті 30%, 14087,51 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 1839,83 грн - сума 3% річних по сплаті 20%, 9391,67 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 20%.

Також позивач у позовній заяві просить покласти на відповідачів судові витрати у справі, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. У тексті позовної заяви наведено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які можуть бути ним понесені у зв`язку із розглядом даної справи, згідно з яким позивач вже фактично поніс судові витати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн та очікує у майбутньому понести витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких 20 000,00 грн.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Лавренюк Т.А.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 462/25 від 14.02.2025) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Лавренюк Т.А.

Ухвалою суду від 08.04.2025 прийнято позовну заяву (вх.№1221/25 від 07.04.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Завод імені В.О Малишева" до розгляду в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева». Відкрито провадження у справі № 5023/10655/11 (922/1221/25). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відзивів. Докази надіслання відповіді на відзив іншим сторонам надати суду. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив із урахуванням вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечень іншим сторонам надати суду. Роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-167 Господарського процесуального кодексу України та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі.

25.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10214) з додатком, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, у разі непогодження з правовою позицією відповідача та задоволення позовних вимог - зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, встановивши її у співмірному розмірі.

Відзив на позовну заяву з додатком долучено судом до матеріалів справи.

25.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10217), що за своєю правовою природою є заявою про зменшення відсотків річних, в якому останній просить суд зменшити розмір 3% річних на 99 % від заявленої позивачем суми.

Відзив на позовну заяву з додатком долучено судом до матеріалів справи.

30.04.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№10592).

Відповідь на відзив долучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що суддя Усатий В.О. в період з 03.06.2025 по 11.06.2025 включно перебував на лікарняному, рішення у даній справі ухвалюється у перший робочий день колегії суддів, а саме 12.06.2025.

Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" та Державним підприємством "Завод імені В.О. Малишева" був укладено Договір поставки №244дп від 13.03.2020 року (далі Договір).

У відповідності до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності надалі за текстом - "Товар", асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються Сторонами окремо в специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з п.1.2. Договору, поставка товару буде відбуватися партіями. Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію, що має в обов`язковому порядку містити посилання на цей договір та бути підписані уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до п.1.3. Договору, якість комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу-виробника, технічній документації та нормативно - правовим актам України, а також країні виробника товару.

Пунктом 1.4. Договору, сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати покупцем вартості ( в тому числі частково) товару або з моменту передачі товару покупцю, в залежності від того, яка з подій настане раніше.

Відповідно до п.2.1. Договору, ціна договору дорівнює загальній 64 800,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 10 800,00 грн.

Згідно п.2.2. Договору, вартість окремих одиниць, та партії товару в цілому, визначена сторонами в специфікації або листах щодо такої партії товару, які складаються в порядку передбаченому п.1.2. цього договору, та включає вартість товару, пакування, маркування та інші видатки Постачальника.

Відповідно до п.2.3. Договору, покупець зобов`язується оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п.4.4 договору якщо його умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначено сторонами відповідно до п.1.2. договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на такий товар.

Відповідно до п.2.4. Договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в безготівковій формі.

Згідно п.3.3. Договору, постачальник в строки, встановленні ПК України зобов`язаний скласти та зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний забезпечити на своєму рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість наявність грошових коштів, необхідних для реєстрації податкової накладної та виконання податкових зобов`язань постачальника.

Відповідно п.3.5. Договору, у разі не виконання та/або неналежного виконання постачальником пунктів 3.4. цього Договору, здійснення покупцем оплати за відповідну партію товару відтерміновується на строк належного виконання постачальником пунктів 3.4. цього Договору.

Згідно п. 3.6. Договору, у разі не виконання та/або неналежного виконання постачальником пунктів 3.1., 3.4. цього договору, покупець, направивши письмове повідомлення постачальнику, має право утримати суму штрафних санкцій з грошових коштів, які належить до сплати постачальнику за товар, поставлений за Договором. Утримання суми штрафних санкцій відповідно до цього пункту не є притриманням в розумінні глави 49 Цивільного кодексу України.

Згідно п.4.1. Договору, передача постачальником товару покупцю фіксується шляхом підписання двосторонньої видаткової накладної та/або акту приймання-передачі, товарно - транспортної накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається постачальником покупцю. Обов`язок по складанню первинних документів покладений на постачальника.

Відповідно до п. 4.3. Договору, приймання товару за кількістю здійснюється покупцем в момент фактичного отримання товару - видатковою накладною та/або актом приймання-передачі, товарно-транспортною накладною.

Відповідно до п.4.4. Договору, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/або комплектності, та /або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/ або комплектності та/ або якості товару. У разі якщо протягом зазначеного вище строку відділом технічного контролю покупця не був складений рекламаційний акт, товар вважається прийнятим покупцем за асортиментом, комплектністю та якістю.

Відповідно до п.10.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі їх наявності) і діє до 31 грудня 2020, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань - до повного виконання. Зобов`язання Покупця за цим Договором виникають з моменту оплати ним (в тому числі частково) вартості Товару або приймання ним Товару по якості відповідно до положень п.4.4 цього Договору, в залежності від того , яка з подій настане раніше.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Промелектроніка" (постачальник) та ДП "Завод ім. В.О Малишева" (покупець) було підписано Специфікацію№1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року на загальну суму з ПДВ 64 800,00 грн. (ПДВ 10 800,00 грн.), відповідно до якої сторонами погоджено умови оплати : 50% від вартості товару з ПДВ передоплата, 30% від вартості з ПДВ після прийняття товару відповідно п.4.4. Договору, решта 20% від вартості товару з ПДВ після реєстрації податкової накладної, виписаної на відповідну партію товару в Єдиному реєстрі податкових накладних. Строки поставки: протягом 30 робочих днів з моменту отримання передплати 50%.

Позивачем було виписано рахунок-фактуру №СФ-0000171 від 21 квітня 2020р. на загальну суму 64 800,00 грн. з ПДВ на товар.

Позивач зазначає, що 15.05.2020 відповідачем на виконання умов Договору, було сплачено за реквізитами позивача передоплату у сумі 32 400,00 грн. з ПДВ.

Зазначена передоплата підтверджується платіжним дорученням №2696 від 15.05.2020 на суму 32 400,00 грн.

Позивач вказує, що на виконання та у відповідності до умов Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року ТОВ "Промелектроніка" поставило відповідачу товар на загальну суму 64 800,00 грн.

В підтвердження зазначеного, позивачем долучено до позовної заяви наступні видаткові накладні:

-№ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року на загальну суму 14 880,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ- 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ-0000536 від 06 липня 2020 року на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ- 0000708 від 02 вересня 2020 року на загальну суму 2 820,00 грн.

Крім того, позивач вказує, що останнім було виписано та направлено на реєстрацію за Договором поставки №244дп від 13.03.2020 року наступні податкові накладні:

1. № 41 від 15.05.2020р., на загальну суму 32 400,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 27.05.2020 р. за № ;

2.№15 від 04.06.2020р., на загальну суму 11 580,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 23.06.2020 р. за №;

3.№27 від 06.07.2020р., на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 30.07.2020р. за №;

4. №9 від 02.09.2020р., на загальну суму 2 820,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 28.09.2020р. за №.

Стосовно складання податкових накладних №.№ 41,315, позивач додатково зазначає, що оскільки на дату отримання коштів у постачальника виникли податкові зобов`язання зі сплати ПДВ на суму отриманих коштів - 32 400,00 грн., постачальником, у зв`язку з настанням "Правила першої події" (п.198.2 ПК України), було виписано та направлено на реєстрацію податкову накладну №41 від 15.05.2020р. на суму передоплати 32 400,00 грн. з ПДВ.

За фактом поставки товару за видатковою накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року, на суму 14 880,00 грн. з ПДВ було складено податкову накладну , виходячи з того, що сума видаткової накладної №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року становила 14 880,00 грн., тобто меншу суму, ніж сума отриманої передоплати (32 400,00 грн.), то така операція з поставки товару не потребувала складання окремої податкової накладної , у зв`язку з тим, що таке податкове зобов`язання було повністю покрито податкової накладною №41 від 15.05.2020р. (32 400,00 грн.), то окрема податкова накладна за фактом поставки товару за вказаною видатковою накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року складена не була.

За фактом поставки товару за видатковою накладною №ПЭ - 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ, було складено податкову накладну №15 від 04.06.2020р. (зареєстровано в ЄРПН 23.06.2020 за №) на суму податкового зобов`язання у сумі 11 580,00 грн., оскільки, з урахуванням передоплати у розмірі 32 400,00 грн. ( і реєстрацією у зв`язку з цим податкової накладної №41 від 15.05.2020р.) і поставки товару за першою видатковою. накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року (за якою податкова накладна не складалася , так як податкове зобов`язання зареєстроване і покривається першою податковою накладною №41 від 15.05.2020 на суму передоплати), залишилася різниця у сумі 32 400,00 грн. - 14 880,00 грн. = 17 520,00 грн.

Відповідно, у зв`язку із поставкою товару за видатковою накладною №ПЭ - 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ, і залишком зареєстрованих податкових зобов`язань у сумі 17 520,00 грн., за фактом поставки товару за видатковою накладною №ПЭ - 0000459 від 04 червня 2020 року була складено та направлено на реєстрацію податкову накладну №15 від 04.06.2020р. саме на суму 11 580,00 грн. (29 100,00 грн. (сума товару) - 17 520,00 грн. залишок зареєстрованих податкових зобов`язань після поставки товару за першою видатковою накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року).

Позивач стверджує, що станом на час подачу даного позову заборгованість за поставлений товар у розмірі 32 400,00 грн. відповідачем сплачена не була.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку та стягненню з відповідача грошових коштів у сумі 60 473,63 грн., з яких 32 400,00 грн - основний борг, 2 754,62 грн. - сума 3% річних по сплаті 30%, 14 087,51 грн. - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 1 839,83 грн. - сума 3% річних по сплаті 20%, 9 391,67 грн. - сума інфляційних збитків по сплаті 20%.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року сторонами погоджено загальну вартість товару з ПДВ 64 800,00 грн. (ПДВ 10 800,00 грн.).

Згідно з умовами Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року сторонами погоджено умови оплати : 50% від вартості товару з ПДВ передоплата, 30% від вартості з ПДВ після прийняття товару відповідно п.4.4. Договору, решта 20% від вартості товару з ПДВ після реєстрації податкової накладної, виписаної на відповідну партію товару в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.4.4. Договору, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/або комплектності, та /або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/ або комплектності та/ або якості товару. У разі якщо протягом зазначеного вище строку відділом технічного контролю покупця не був складений рекламаційний акт, товар вважається прийнятим покупцем за асортиментом, комплектністю та якістю.

Судом встановлено, що 15.05.2020 відповідачем на виконання умов Договору, було сплачено за реквізитами позивача передоплату - 50% від вартості товару у сумі 32 400,00 грн. з ПДВ., що підтверджується платіжним дорученням №2696 від 15.05.2020 на суму 32 400,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 64 800,00 грн. з ПДВ., що підтверджується

наступними видатковими накладними:

-№ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року на загальну суму 14 880,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ- 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ-0000536 від 06 липня 2020 року на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ;

-№ПЭ- 0000708 від 02 вересня 2020 року на загальну суму 2 820,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 1.4. Договору, сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати покупцем вартості ( в тому числі частково) товару або з моменту передачі товару покупцю, в залежності від того, яка з подій настане раніше.

Судом встановлено, що вищезазначені видаткові накладні підписані з боку позивача та відповідача без зауважень та скріплена печатками останніх.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до умов Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року відповідач повинен був сплатити 30% від вартості товару позивачу:

- за видатковою накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року на загальну суму 14 880,00 грн. з ПДВ до 14.06.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ- 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ до 24.06.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ-0000536 від 06 липня 2020 року на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ до 26.07.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ- 0000708 від 02 вересня 2020 року на загальну суму 2 820,00 грн. з ПДВ до 22.09.2020 включно.

Крім того, судом встановлено , що позивачем було виписано та направлено на реєстрацію за Договором поставки №244дп від 13.03.2020 року наступні податкові накладні:

1. № 41 від 15.05.2020р., на загальну суму 32 400,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 27.05.2020р. за № ;

2. №15 від 04.06.2020р., на загальну суму 11 580,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 23.06.2020р. за №;

3. №27 від 06.07.2020р., на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 30.07.2020р. за №;

4. №9 від 02.09.2020р., на загальну суму 2 820,00 грн. з ПДВ, зареєстровано в ЄРПН 28.09.2020р. за №.

В підтвердження реєстрації вищезазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем долучено до матеріалів справи відповідні квитанції.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до умов Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року відповідач повинен був сплатити 20% від вартості товару позивачу:

- за видатковою накладною №ПЭ-0000418 від 25 травня 2020 року на загальну суму 14 880,00 грн. з ПДВ до 27.05.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ- 0000459 від 04 червня 2020 року на загальну суму 29 100,00 грн. з ПДВ до 23.06.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ-0000536 від 06 липня 2020 року на загальну суму 18 000,00 грн. з ПДВ до 30.07.2020 включно;

- за видатковою накладною №ПЭ-0000708 від 02 вересня 2020 року на загальну суму 2 820,00 грн. з ПДВ до 28.09.2020 включно.

Відповідач заперечує проти стягнення заборгованості у даній справі, посилаючись на те, що позивачем було порушено умови Договору №244дп щодо поставки Товару однією партією на суму 64 800,00 грн. у термін до 14.06.2020. Тобто, поставки партії товару відбулися з порушенням терміну поставки на 80 днів. Також відповідач зазначає, що при розрахунку 3% річних та інфляційних витрат позивачем не враховано вищезазначені обставини , невірно визначено строк для нарахування та суму, з яких здійснено нарахування, з огляду на сплату відповідачем авансу за партію Товару у розмірі 50% від її суми.

Суд відхиляє вищезазначені твердження відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.2 Договору , поставка товару буде відбуватися партіями ( у множинному числі). Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію, що має в обов`язковому порядку містити посилання на цей договір та бути підписані уповноваженими представниками Сторін.

Враховуючи вищевикладене, сам факт не зазначення в Специфікації кількості товару, який входить до відповідної партії товару, не свідчить про те, що сторони домовилися поставляти товар саме однією партією.

Тобто, позивач належним чином виконав своє зобов`язання, поставивши товар не однією партією, а декількома.

Крім того , суд звертає увагу , що відповідачем прийнято таке виконання зобов`язання а видаткові накладні підписані з боку позивача та відповідача без зауважень та скріплена печатками останніх.

Також, суд зазначає , що згідно з умовами Специфікації №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року сторонами погоджено умови оплати : 50% від вартості товару з ПДВ передоплата, 30% від вартості з ПДВ після прийняття товару відповідно п.4.4. Договору, решта 20% від вартості товару з ПДВ після реєстрації податкової накладної, виписаної на відповідну партію товару в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, погоджені сторонами умови оплати і строк настання оплати за товар жодним чином не пов`язані із тим, чи однією партією поставлявся товар чи декількома.

Також, за змістом п. 1.4. Договору №244дп від 13.03.2020 вбачається, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати покупцем вартості (в тому числі частково) товару або з моменту передачі товару покупцю, в залежності від того, яка з подій настане раніше.

Таким чином, сторони погодили перехід права власності на поставлений позивачем за первісним позовом товар до покупця як з моменту оплати товару (попередня оплата) так і в момент прийняття ним товару від постачальника, що передує діям відповідача за первісним позовом щодо оплати вартості поставленого йому позивачем товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року по справі № 918/537/18.

А отже, отримавши товар за кожною конкретною видатковою накладною за Договором №244дп від 13.03.2020 (що зумовило перехід до відповідача за первісним позовом права власності на такий товар) у відповідача за первісним позовом виникає обов`язок сплатити його вартість.

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату суми заборгованості за Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року у розмірі 32 400,00 грн. або спростували суму заявлену до стягнення.

Тому, суд визнає відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання в частині оплати товару за Специфікацією №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 32 400,00 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2 754,62 грн - сума 3% річних по сплаті 30%, 14 087,51 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 1 839,83 грн. - сума 3% річних по сплаті 20%, 9 391,67 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 20%, суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 754,62 грн - сума 3% річних по сплаті 30%, 14 087,51 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 1 839,83 грн - сума 3% річних по сплаті 20%, 9 391,67 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 20%.

Так, приписами ст. 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд враховує, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Враховуючи передбачені Специфікацією №1 до Договору поставки №244дп від 13.03.2020 року строки розрахунків за товар, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 2 754,62 грн. - сума 3% річних по сплаті 30%, 14 087,51 грн. - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 1 839,83 грн. - сума 3% річних по сплаті 20%, 9 391,67 грн. - сума інфляційних збитків по сплаті 20%.

Щодо заяви відповідача (вх.№10217 від 25.04.2025) про зменшення розміру 3% річних на 99% від заявленої позивачем суми, та зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення розмірі 3% річних на 99 % від заявленої позивачем суми , представника відповідача вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави № 83 від 04.03.2015 відповідача включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави та є одним з підприємств України, яке відіграє вагому роль у життєдіяльності країни . Відповідно до наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 136-КВ від 30.01.2025 відповідача віднесено до об`єктів критичної інфраструктури. Внаслідок російської військової агресії, постійні ворожі обстріли, Відповідач неодноразово зазнавав матеріальної шкоди, у тому числі руйнації виробничих приміщень і обладнання, але попри це і незважаючи на скрутне фінансове становище, перебування в процедурі банкрутства на стадії розпорядження майном, продовжує здійснювати свою господарську діяльність, відновлює свої виробничі потужності та виконує державні оборонні замовлення. Крім того, відповідач є виконавцем державних оборонних замовлень по виготовленню, модернізації, відновленню та ремонту військової та спеціальної техніки, виробляє та постачає військову техніку до лав Збройних сил України, яка приймає безпосередню участь у захисті нашої Вітчизни. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, зменшення розміру 3% річних на 99 % від заявленої суми.

У силу приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказала, зокрема, про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови).

В ухвалі Велика Палата Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі № 902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Про зазначене вказала й об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

В ухвалі від 18.12.2024 у справі № 922/444/24 Велика Палата Верховного Суду підтримала свої висновки стосовно права суду зменшувати за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та зазначила, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не обґрунтував, у чому саме є складність тлумачення та застосування статті 625 Цивільного кодексу України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду, враховуючи конкретні обставини справи, зменшити розмір процентів річних.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 19.03.2025 Верховний Суд у справі № 922/444/24 вказав: "Отже, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій цілком правомірно врахувавши зазначений загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, дійшли висновку про його зменшення з мотивів, викладених вище. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12.09.2024 у справі № 915/1308/23, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23".

Суд також враховує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів понесення позивачем збитків в результаті прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань. При цьому, в результаті допущеного прострочення, позивач отримує від відповідача нараховані ним інфляційні а також 3% річних в відповідних сумах, які стягнуться згідно з даним судовим рішенням.

Враховуючи вищенаведене та загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення зобов`язання, а також враховуючи статус ДП "Завод імені В.О Малишева" , як важливого для національної економіки у сфері оборонно - промислового комплексу та критично вадливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно - промислового комплексу, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву відповідача та зменшити суму 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на 90 %.

За таких обставин, позов у даній частині вимог підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 275,46 грн. - сума 3% річних по сплаті 30%, 183,98 грн - сума 3% річних по сплаті 20%.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, за приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Водночас, у разі, коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Означене відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постановах від 10.03.2021 у справі №904/5702/19, від 14.06.2022 у справі №905/2135/19.

З огляду на те, що спір у даній справі виник в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення 3 % річних, відтак, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн покладається на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-6, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод імені В.О Малишева" (61001, м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, буд. 126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (49089, м.Дніпро, вул.Новобудівельна , будинок 5А, ) грошові кошти у сумі 56 338,62 грн., з яких 32 400,00 грн - основний борг, 275,46 грн. - сума 3% річних по сплаті 30%, 14087,51 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 30%, 183,98 грн - сума 3% річних по сплаті 20%, 9391,67 грн - сума інфляційних збитків по сплаті 20%., а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (49089, м.Дніпро, вул.Новобудівельна , будинок 5А, ).

Відповідач: Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" (61001, м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, буд. 126, ).

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2025.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий Т.А. Лавренюк П.В. Хотенець