ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025 року м.Дніпро Справа № 912/1968/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: Рябко Сергій Олександрович (поза межами приміщення суду) - від ТОВ "РЕМБУДТРАНС" - адвокат, свідоцтво серія КС № 8926/10 від 13.03.2020р.

від скаржника: Корнієнко Віталій Петрович (поза межами приміщення суду) - від ТОВ "ЧАРНОКІТ" - витяг з ЄДР

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Чарнокіт на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 (суддя Кузьміна Б.М. повний текст рішення складено 24.10.2024р.) у справі №912/1968/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт"

про стягнення 1 093?681,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 1 226 612,19 грн заборгованості, з яких: 932 930,40 грн - основна заборгованість, 191 628,89 грн - пеня, 33 572,27 грн - 3% річних, 68 480,63 грн - інфляційні втрати, з покладенням на відповідача судових витрат.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМБУДТРАНС" основний борг у розмірі 800? ? ?000,00 грн, пеню у розмірі 191 628,89 грн, 3% річних у розмірі 33? ??572,27 грн, інфляційні нарахування у розмірі 68? ??480,63 грн, а також 13 124,18 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на викоання умов укладенного 20.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" (Підрядник) Договору підряду №20/07-23 (далі Договір, а.с. 9-11), позивач в порядку та на умовах, визначених у Договорі, виконав роботи загальною вартістю 1 232 930,40 грн, що підтверджується Актом здачі-приймання виконаних робіт від 06.09.2023, який підписано сторонами та скріпленим печатками. В свою чергу, Відповідач оплатив виконані позивачем роботи частково, в сумі 432 930,40 грн.

Відповідно позов у частині стягнення 800 000,00 грн основного боргу суд визнав обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 191 628,89 грн пені за період з 25.07.2023р. до 24.01.2024р., 33 572,27 грн 3% річних за період з 25.07.2023р. до 02.08.2024р. та 68 480,63 грн інфляційних втрат за період з серпня 2023 року до червня 2024 року.

Відповідач правильність виконаних позивачем розрахунків не заперечив

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 33 572,27 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 68 480,63 грн та пені за період з 25.07.2023 до 24.01.2024 у розмірі 191 628,89 грн, суд першої інстанції встановив, що відповідні нарахування проведені правильно, а, отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи, викладене у відзиві клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій до 10%, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована позивачем пеня базується на умовах договору підряду №20/07-23 від 20.07.2023р., які, відповідно, є обов`язковими для виконання, у тому числі для відповідача.

Ступінь виконання відповідачем зобов`язання станом на дату розгляду справи (35,11%), тривалий період прострочення (з 25.07.2023), значна сума основного боргу станом на дату ухвалення цього рішення (800 000 грн) свідчать, на думку суду першої інстанції, що цей випадок не є винятковим.

Передбачений в Договорі розмір пені - подвійна облікова ставка НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення - є розумним, справедливим і незавищеним. З матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача свідчить про тривале невиконання зобов`язання із сплати значної суми заборгованості понад 75% від вартості робіт за Договором, які мали бути сплачені в повному обсязі до 13.09.2023.

Відповідач, в свою чергу, не навів суду жодного аргументу та не надав жодного пояснення причин неналежного виконання умов Договору

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним рішенням, через систему «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю Чарнокіт звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області по справі №912/1968/24 в частині стягнення з Відповідача пені у розмірі у розмірі 191 628,89 грн, і ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір нарахованої пені до 50%, що становить 95 814,45 грн. Рішення Господарського суду Кіровоградської області по справі №912/1968/24 в частині задоволення інших позовних вимог залишити без змін.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Господарський суд встановив, що відповідно до умов Договору підряду № 20/07-23 від 20.07.2023 р., обов`язок Підрядника виконати роботи виникає лише після здійснення Замовником авансового платежу в розмірі 50%, що є зустрічним зобов`язанням згідно зі ст. 538 ЦК України. Оскільки Замовник аванс не сплатив, зобов`язання Підрядника не виникло, тому виконані ним роботи не вважаються такими, що здійснені в рамках цього договору, а отже, Позивач не мав підстав вимагати оплату за погодженою в договорі ціною чи нараховувати штрафні санкції; у такому випадку він мав пред`явити окрему вимогу про оплату фактичних витрат, чого не зробив.

Позивачем неправомірно нарахована пеня за період з 01.01.2024 по 24.01.2024, оскільки строк дії Договору підряду № 20/07-23 завершився 31.12.2023, після чого сторони більше не були обтяжені договірними зобов`язаннями, у тому числі щодо нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 232 ГК України та правових позицій Верховного Суду, пеня може нараховуватись лише протягом 6 місяців з моменту прострочення та в межах строку дії договору. Враховуючи ці обставини, Відповідач подав власний контррозрахунок пені за період з 25.07.2023 по 31.12.2023, в якому обґрунтовано суму пені в розмірі 167 374,53 грн, замість 191 628,89 грн, нарахованих Позивачем.

Враховуючи виняткові обставини - завершення строку дії договору, скрутне фінансове становище Відповідача, підтверджене офіційними документами, поступове погашення основної заборгованості, відкриті судові процеси щодо стягнення коштів з контрагентів, а також наявність форс-мажорних обставин у зв`язку з воєнною агресією рф, що істотно вплинули на діяльність підприємства, Відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 50% відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України як надмірно обтяжливої і неспівмірної з реальними збитками Позивача.

Нові докази, подані Відповідачем разом з апеляційною скаргою, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки Відповідач не обґрунтував об`єктивну неможливість їх подання в суді першої інстанції, не заявляв про наявність таких доказів раніше, не подав заяву про поновлення строку на їх подання, а посилання на повітряні тривоги та відключення електроенергії є необґрунтованими. Це свідчить про зловживання процесуальними правами з боку Відповідача з метою уникнення відповідальності та зміни правової позиції на стадії апеляції.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" у поданому відзиві заперечує проти змісту та вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Доводи Відповідача про виконання робіт поза умовами Договору є безпідставними, оскільки сам Відповідач визнав наявність зобов`язань за Договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023, прийняв виконані роботи за підписаним Актом від 06.09.2023 без заперечень, а отже погодився з фактом належного виконання умов Договору, і посилання на відсутність авансу не звільняє його від відповідальності за несвоєчасну оплату, що прямо суперечить як фактичним обставинам справи, так і положенням Договору.

Доводи Відповідача про незаконність нарахування пені після 31.12.2023 є безпідставними, оскільки відповідно до п.13.2, 13.3 Договору та положень ЦК і ГК України, зобов`язання за договором діють до їх повного виконання, а нарахування неустойки допускається в межах 6 місяців після прострочення. Відповідач визнав факт зобов`язань, однак тривалий час не виконував їх без поважних причин, не надав доказів впливу форс-мажору та не вжив заходів до усунення порушення. Нарахована пеня у розмірі 191 628,89 грн є обґрунтованою, відповідає ступеню порушення і не є надмірною, а отже, відсутні підстави для її зменшення.

Також позивач попередньо заявляє про судові витрати у розмірі 20 000 грн на правничу допомогу в апеляційній інстанції та подасть відповідні докази в установленому законом порядку згідно з ч. 3 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Від ТОВ «Чарнокіт» надійшла відповідь на відзив, у якій йдеться про те, що відповідач частково визнає позовні вимоги та не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення 800 000,00 грн основного боргу за договором підряду №20/07-23 від 20.07.2023 року, при цьому зазначає, що вже сплатив Позивачу 432 930,40 грн, а решта суми буде погашена у межах фінансових можливостей. Водночас Відповідач просить суд зменшити розмір пені, заявленої Позивачем, на 50%, з огляду на об`єктивні обставини складне фінансове становище, що підтверджується відповідними доказами, поданими разом із апеляційною скаргою. Доводи Позивача про зловживання процесуальними правами Відповідач вважає необґрунтованими, оскільки обставини, що перешкодили своєчасному поданню документів до суду першої інстанції (відключення електроенергії, сигнали тривоги), є загальновідомими та не потребують доказування відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України. Відповідач також звертався до Позивача з ініціативою укладення мирової угоди з метою добровільного врегулювання спору шляхом поступового погашення заборгованості, однак така ініціатива була відхилена Позивачем без обґрунтованих причин. Оскільки одночасна сплата основного боргу та штрафних санкцій є надмірним тягарем для Відповідача, він просить врахувати це при винесенні рішення. Крім того, Відповідач не заперечує проти зазначеного Позивачем розміру витрат на правничу допомогу.

Щодо відповіді на відзив, колегія суддів виходить з наступного:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 по справі № 912/1968/24?відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Чарнокіт на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 27.05.2025 об 11:30 годин.

Скаржнику було надано строк: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).

Іншим учасникам процесу, в свою чергу, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду: відзив на апеляційну скаргу; заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою; власні заяви, клопотання відповідно до ст. ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).

28.01.2025р. в канцелярії Центрального апеляційного господарського суду зареєстровано заяву ТОВ «РЕМБУДТРАНС» про призначення розгляду справи на більш ранній строк.

Відповідно до Довідки Центрального апеляційного господарського суду про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 02.12.2024 по справі №912/1968/24 було доставлено сторонам по справі до їх електронних кабінетів 02.12.2024 об 16:01.

Колегія суддів зауважує, що з часу винесення ухвали від 02.12.2024 у суду апеляційної інстанції не виникало будь-яких додаткових питань до сторін спору щодо обставин даної справи. Рішень щодо надання учасникам справи додаткового строку на подання будь-яких процесуальних документів судом апеляційної інстанції не приймалося.

Враховуючи вищевикладене та норми матеріального права, які регулюють порядок обчислення строків, строк сплив 12.12.2024року.

Колегія суддів констатує відсутність в тексті заяви ТОВ «РЕМБУДТРАНС» від 28.01.2025р. клопотань до суду апеляційної інстанції щодо поновленян строку на подання вищенаведенної заяви.

В пунктах 20,21 постанови Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16 викладено наступний правовий висновок:

20. Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

21. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів констатує, що текст відповіді на відзив не містить звернень до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання заяв.

Відповідно, відсутня процесуальна передумова для розгляду зазначеної заяви.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Поняття справедливе правосуддя в сучасному розумінні має два аспекти:

- матеріальна справедливість, яка полягає в тому, що кожне судове рішення має бути справедливим по суті (тобто при вирішенні спірного питання повинні бути справедливо визначені права і обов`язки тих, хто звернувся до суду, або завдяки судовому рішенню має бути відновлена порушена справедливість);

- процесуальна справедливість, яка передбачає розгляд справи відповідно до певних судових процедур.

В аспекті зазначеного колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Відповідно, можливе прийняття судом апеляційної інстанції будь-яких додаткових заяв, клопотань, додаткових пояснень у поза визначений процесуальним законом спосіб призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Вищенаведене дозволяє колегії суддів не приймати до уваги відповідь на відзив та заяви ТОВ «РЕМБУДТРАНС» від 28.01.2025р., як таких, що подано у поза встановлений процесуальним законом спосіб. При цьому покладання обов`язку несення негативних наслідків, пов`язних в невчиненням відповідних процесуальних дій (подання клопотань про поновлення пропущених строків) цілком узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Дармін М.О. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №912/1968/24. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №912/1968/24.

25.11.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Чарнокіт на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 27.05.2025 об 11:30 годин.

27.05.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

20.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарнокіт" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рембудтранс" (Підрядник) укладено Договір підряду №20/07-23 (далі Договір, а.с. 9-11), відповідно до пункту 1.1. якого Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати за дорученням Замовника та відповідно до умов цього Договору виконання робіт з середнього ремонту під`їзної залізничної колії (далі-робота), а Замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її.

Найменування та види робіт визначені Сторонами в додатку №1 (Специфікація), яка додається та є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.2. Договору).

Згідно з підпунктами 3.2.1., 3.2.2. пункту 3.2 Договору Замовник зобов`язаний оплатити роботи Підрядника в розмірах і в строки, установлені цим Договором; прийняти виконані Підрядником роботи та підписати акт виконаних робіт, за умови належного виконання таких робіт Підрядником.

Відповідно до пунктів 5.1.-5.2. Договору ціна робіт визначається сторонами у додатку №1 (Договірна ціна), який додається та є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість цього договору складає 1 232 930,40 грн, у тому числі податок на додану вартість 205 488,40 грн.

Згідно з пунктами 6.1., 6.2. Договору оплата робіт здійснюється Замовником:

- авансовий платіж в розмірі 50% сплачується протягом 3 днів з дати підписання договору;

- остаточний розрахунок - 50% протягом 5 (п`яти) днів після виконання роботи.

Оплата робіт за цим Договором здійснюється Замовником шляхом перерахування грошей на рахунок Підрядника, вказаний у його рахунку-фактурі.

Згідно з пунктом 7.2. Договору Підрядник зобов`язується виконати роботи за цим Договором у термін 35 робочих днів з першого дня початку виконання робіт, після авансового платежу.

Відповідно до пункту 9.1. Договору здача-приймання виконаних робіт за цим Договором здійснюється Сторонами за актом приймання виконаних робіт.

Згідно з пунктом 11.3. Договору Замовник за цим Договором несе таку відповідальністю: за порушення строку виконання робіт сплачує Підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 13.2. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

У специфікації №1 до договору (Додаток №1) сторонами узгоджено найменування, кількість та ціну робіт, які підлягали виконанню в рамках договору підряду №20/07-23 від 20.07.2023 (а.с. 12).

Позивач виконав роботи в порядку та на умовах, визначених у Договорі, загальною вартістю 1 232 930,40 грн, що підтверджується підписаним сторонами Актом здачі-приймання виконаних робіт від 06.09.2023, в якому зазначено, що виконані роботи відповідають попереднім домовленостям та умовам Договору (а.с. 13).

На момент подання позивачем позову до суду (07.08.2024) заборгованість відповідача, з урахуванням здійснених ним оплат (200 000 грн за платіжною інструкцією №262 від 20.05.2024, 100 000 грн за платіжною інструкцією № 253 від 21.05.2024), становила 932 930,40 грн (1 232 930,40 - 200 000 - 100 000).

Під час судового розгляду відповідач сплатив позивачу додатково 132 930,40 грн (50 000,00 грн за платіжною інструкцією №481 від 15.08.2024, 50000,00 грн за платіжною інструкцією №533 від 26.08.2024, 32 930,40 грн за платіжною інструкцією №573 від 03.09.2024).

Відповідач доказів проведення розрахунку відповідно до строків, встановлених у Договорі, до господарського суду не надав, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу не заперечив.

Отже, станом на день розгляду справи по суті основний борг відповідача перед позивачем становить 800 000 грн.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 191 628,89 грн пені за період з 25.07.2023 до 24.01.2024, 33 572,27 грн 3% річних за період з 25.07.2023 до 02.08.2024 та 68 480,63 грн інфляційних втрат за період з серпня 2023 року до червня 2024 року.

Відповідач виконаних позивачем розрахунків не заперечив.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 20.07.2023 між ТОВ "Чарнокіт" і ТОВ "Рембудтранс" укладено договір підряду №20/07-23 на виконання робіт із середнього ремонту під`їзної залізничної колії на суму 1 232 930,40 грн; роботи виконані та прийняті за актом від 06.09.2023; станом на 07.08.2024 заборгованість відповідача після часткових оплат склала 932 930,40 грн, з яких під час розгляду справи погашено ще 132 930,40 грн, відповідно залишок - 800 000 грн.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови у зменшенні заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені.

Відповідно до положень пунктів 4-6 частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив в тому числі повинен містити:

4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;

5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Так, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у відзиві, зазначав про наступне: «…Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України_, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

В ухвалі від 13 серпня 2024 у справі № 912/1968/24 Господарський суд

Кіровоградської області встановив строк для подання відзиву на позов з усіма документами (доказами) до нього - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала від 13 серпня 2024 року у справі № 912/1968/24 була доставлена до Відповідача 13.08.2024. Таким чином, Відповідач має право подати відзив на позовну заяву у строк до 28.08.2024 включно.

Цим Відповідач зазначає про свою незгоду з усіма та будь-якими обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги заявлені Позивачем у справі № 912/1968/24.

І. Щодо зменшення суми штрафних санкцій

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (ГК України), у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК України, у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 22.05.2019 № 910/11733/18, де висвітлено правову позицію, згідно з якою, при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

Відповідачем визнається наявність боргу перед Позивачем і на сьогоднішній день проводяться виплати за своїми зобов`язаннями перед Позивачем, які виникли за договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р.

Після отримання позову, Відповідачем були надані Позивачу пропозиції щодо укладення мирової угоди, для розтермінування виконання зобов`язань. Проте Сторони не дійшли згоди щодо умов мирової угоди.

Крім того, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/2996/24 в якій Відповідач (ТОВ «ЧАРНОКІТ») виступає позивачем, з вимогами до ПП «СИСТЕМНІ КОМУНІКАЦІЯМИ» стягнути заборгованість та надміру сплачені кошти на загальну суму 542 064,60 грн.

Касаційний господарський суд Верховного суду у своїй постанові від 12.02.2020 року по справі №924/414/19 вказує на те, що: «зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків».

Подібну позицію висвітлено і у постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 22.05.2019 року № 910/11733/18 висвітлено правову позицію, згідно з якою, при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

Відповідач продовжує виконувати свої грошові зобов`язання перед Позивачем в міру можливого, що підтверджує й сам Позивач у позовній заяві. Також до відзиву додаються платіжні інструкції, які підтверджують, що Відповідач 15 та 26 серпня здійснив платежі (кожний на суму 50 000 грн) на виконання своїх зобов`язань перед Позивачем за договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р…».

Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Колегія суддів констатує відсутність посилань у відзиві на позовну заяву на те, що «… Згідно п. 1.1. Договору, у порядку та на умовах визначених Договором, Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати за дорученням Замовника та відповідно до умов цього Договору виконання робіт з середнього ремонту під`їзної залізничної колії (далі - робота), а Замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування та види робіт визначені Сторонами в Додатку №1 (Специфікація), яка додається та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 5.2. Договору, загальна вартість цього договору складає 1 232 930,40 грн., загальна вартість погоджених робіт визначена у Додатку №1 до Договору і складає 1 232 930,40 грн.

При цьому, згідно з пунктами 6.1., 6.2. Договору оплата робіт здійснюється Замовником в наступному порядку:

-авансовий платіж в розмірі 50% сплачується протягом 3 днів з дати підписання договору;

-остаточний розрахунок - 50% протягом 5 (п`яти) днів після виконання роботи.

Оплата робіт Договором здійснюється Замовником шляхом перерахування грошей на рахунок Підрядника, вказаний у його рахунку-фактурі.

При цьому, згідно з пунктом 7.2. Договору Підрядник зобов`язується виконати роботи за цим Договором у термін 35 робочих днів з першого дня початку виконання робіт, після авансового платежу.

Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України (далі також - «ЦК України») виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Таким чином, виходячи з положень Договору, Підрядник мав приступити до виконання робіт та виконати їх протягом встановленого строку (35 робочих днів від початку виконання робіт) саме після здійснення Замовником авансового платежу (50% від загальної вартості робіт, відповідно до п. п. 6.1., 6.2. Договору).

Отже враховуючи положення статті 538 ЦК України, зобов?язання Відповідача з виконання робіт є зустрічним виконанням зобов`язання за Договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (ч. 3 ст. 538 ЦК України).

Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов`язання.

Отже, за зазначеними вимогами закону (ст. 538 ЦК України), у разі нездійснення Замовником попередньої оплати вартості робіт - авансовий платіж в розмірі 50%, зобов`язання Виконавця щодо виконання робіт не виникає (аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 14.03.2018 у справі N 903/333/17, постанові КГС ВС від 20.05.2019 № 908/523/18).

Оскільки, як було зазначено вище, зобов`язання Виконавця щодо виконання робіт за Договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р., внаслідок невиконання Замовником свого обов`язку зі сплати авансового платежу в розмірі 50% (пункти 6.1., 6.2. Договору), не виникло, то виконання робіт Виконавцем не регулювалось умовами Договору підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р. Отже вимагати стягнення вартості виконаних робіт, виходячи з погодженої в Специфікації до Договору ціни Позивач не міг, так само як і не міг нараховувати штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне виконання зобов`язання Відповідачем, оскільки виконані роботи не були виконані в рамках укладеного Договору підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р. та відповідно на такі відносини не можуть поширюватись умови договору, зокрема в частині штрафних санкцій за несвоєчасне виконання своїх зобов?язань сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки Позивач виконував роботи поза умовами укладеного Договору, він мав пред?явити вимогу стосовно виконання обов`язку Відповідача з оплати фактичних витрат понесених на виконання робіт, а Відповідач мав виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 ЦКУ). Проте жодних вимог щодо виконання обов?язку Відповідача від Позивача не надходило, доказів направлення таких вимог Позивач при розгляді справи в суді першої інстанції не надав…» , що в свою чергу позбавляє права апелянта посилатися на відповідні обставини в порядку частини 4 статті 165 ГПК України, як таких, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Заперечення апелянта про неправомірність нарахування пені за період після 31.12.2023, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам договору і положенням чинного законодавства з огляду на наступне:

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Вказана правова позиція узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 26.06.18 № 910/9072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.18 у справі № 927/333/17, від 13.06.18 у справі № 910/2153/17, від 13.02.18 у справі № 910/123/17.

Відповідно до пункту 13.2 Договору підряду №20/07-23, договір діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків до повного їх виконання, що прямо свідчить про збереження зобов`язань сторін щодо оплати після цієї дати. Згідно з пунктом 13.3 цього ж Договору, завершення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за порушення, допущені під час його чинності. Таким чином, зобов`язання Відповідача щодо своєчасної оплати не припинилися 31.12.2023, а нарахування пені Позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання після цієї дати є правомірним, оскільки здійснене на підставі умов договору та положень чинного законодавства, що регулюють відповідальність за порушення зобов`язань.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказане питання вирішується судом апеляційної інстанції з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Доводи апелянта щодо зменшення розміру пені : «…Відповідач в поданому відзиві з наведенням відповідних обґрунтувань просив зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки), суд першої інстанції не взяв до уваги доводи Відповідача та відмовив у зменшені розміру пені, в той же час позовні вимоги Позивача задовільнив в повному обсязі та ухвалив, зокрема, стягнути з Відповідача пеню у розмірі 191.628,89 грн.

Відповідач вважає такі дії суду першої інстанції неправомірними, такими, що вчинені з порушенням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, зокрема, в частині оцінки та дослідження доказів.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вірно встановив суд першої інстанції, Відповідач поступово, в міру власного фінансового становища та фінансових можливостей здійснював сплату вартості робіт виконаних Позивачем.

Так, задля погашення наявної заборгованості Відповідач здійснював на користь Позивача наступні платежі:

1. 200.000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №262 від 20.05.2024, копія якої наявна в матеріалах справи;

2. 100.000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №253 від 21.05.2024, копія якої наявна в матеріалах справи;

3. 50.000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №481 від 15.08.2024, копія якої наявна в матеріалах справи;

4. 50.000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №533 від 26.08.2024, копія якої наявна в матеріалах справи;

5. 32.930,40 грн. згідно з платіжною інструкцією №573 від 03.09.2024, копія якої наявна в матеріалах справи;

Таким чином враховуючи загальну вартість ремонтних робіт в розмірі 1.232.930,40 грн. за Договором, Відповідач виплатив Позивачу 432.930,40 грн., що становить 35,11% (432.930,40 / 1.232.930,40 х 100%) від загальної вартості робіт.

Залишок заборгованості з оплати вартості робіт за Договором склав 800.000,00 грн, вимогу Позивача щодо стягнення якої судом першої інстанції було задоволено в повному обсязі.

Відповідач визнає позовні вимоги Позивача в частині стягнення 800.000,00 грн. основного боргу за Договором підряду № 20/07-23 від 20.07.2023р. та не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення відповідних позовних вимог.

Водночас Позивачем, як про це зазначено вище, було нараховано пеню у розмірі 191.628,89 грн., 3% річних у розмірі 33.572,27 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 68.480,63 грн. Суд першої інстанції позовні вимоги Позивача зі стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань задовільнив повністю. Окрім цього, судом першої інстанції було ухвалено стягнути з Відповідача 13.124,18 грн. судового збору.

Таким чином, загальна сума, що має бути сплачена Відповідачем за результатами розгляду справи судом першої інстанції становить 1.106.805,97 грн. (800.000,00 +191.628,89 + 33.572,27 + 68.480,63 + 13.124,18).

Окрім сплати суми основного боргу (800.000,00 грн.) за результатами розгляду справи в суді першої інстанції судом було ухвалено стягнути з Відповідача 306.805,97 грн., що складається з суми нарахованої пені, 3% річних, інфляційних втрат та судового збору.

Частина інших сум, що мають бути сплачені Відповідачем від суми основного боргу становить 38,35% (306.805,97 / 800.000,00 х 100%).

При цьому, Відповідач просить суд взяти до уваги та дослідити докази, які подаються до цієї апеляційної скарги та підтверджують скрутне фінансове становище Відповідача. Відповідачем зазначені докази не були подані до суду першої інстанції в силу постійних стабілізаційних (екстренних) відключень світла, що проводились по всій території України на момент розгляду справи в суді першої інстанції, збоїв в функціонуванні електронної системи банківських послуг, від коректної роботи якої напряму залежить можливість отримання відповідних доказів, оскільки вони створюються на запит клієнта та надаються за умови функціонування клієнт- банкінгу. Так само, в силу постійних сигналів повітряної тривоги, що в Дніпропетровській області станом на серпень 2024 року лунала загалом 1256 разів та під час якої забороняється робота будь-яких банківських відділень. В силу зазначених виняткових обставин, Відповідач просить суд прийняти докази, що подаються разом із цією апеляціною скаргою та сприятимуть об?єктивному розгляду справи.

Серед доказів, що подаються Відповідачем, зокрема, довідка про відкриті банківські рахунки в АБ «Укргазбанк», Довідка про обороти по рахунку в АТ «Райффайзен Банк», Довідка про закриття рахунку в АТ «РВС Банк», довідка про закриття рахунку в АТ «ОТП Банк», Довідка про закриття рахунків АТ КБ «ПриватБанк», Довідка про залишок коштів на рахунку в АБ «Укргазбанк», Листи Держпраці, Рішення Держпраці щодо розгляду справи про накладення штрафу, Постанова Держпраці про накладення штрафу, Запити від Національної поліції України.

Так, як вбачається з зазначених доказів, що подаються до суду разом із цією апеляційною скаргою, ТОВ «ЧАРНОКІТ» станом на 11.11.2024 має відкритий поточний рахунок лише в АБ «Укргазбанк», НОМЕР_1 . Всі інші рахунки, в тому числі в інших банках, які раніше були відкриті ТОВ «ЧАРНОКІТ» були закриті, що підтверджується відповідними довідками про закриття рахунків, а також довідками про обороти по рахунку.

При цьому, на єдиному рахунку ТОВ «ЧАРНОКІТ» НОМЕР_1 відкритому в АБ «Укргазбанк» залишок коштів становить 197.744,29 грн., що становить лише 17,87% (197.744,29 / 1.106.805,97 х 100%) від загального розміру коштів, що мають бути сплачені Відповідачем Позивачу в силу рішення суду першої інстанції по справі №912/1968/24.

Більше того, Відповідачем подаються до суду разом із цією апеляційною скаргою також листи від Держпраці та Національної поліції України, Рішення Держпраці щодо розгляду справи про накладення арешту №ПС/КР/16012/0093-ПС/КР/26151/П0093/СВ/ ІП, Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/КР/16012/0093-ПС/КР/26151/П0093/СВ/ІП, Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/КР/16012/0093-ПС/КР/26151/П0093/СВ-ФС, згідно з якими на ТОВ «ЧАРНОКІТ» було накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам підприємства, а також відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.175 КК України по факту невиплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЧАРНОКІТ».

Вищезазначені докази підтверджують важке фінансове становище Відповідача, в силу чого у останнього виникла зокрема заборгованість перед Позивачем, оскільки Відповідач має великі борги із виплати заробітної плати, намагається якомога швидше погасити наявну заборгованість, як результат таких обставин, об`єктивно не мав можливості своєчасно та в повному обсязі сплатити суму заборгованості перед Позивачем, а отже здійснював виплати по мірі надходження коштів та погашення інших заборгованостей, зокрема зі сплати обов`язкових платежів - податків та виплати заробітної плати трудовому персоналу ТОВ «ЧАРНОКІТ».

Як було зазначено вище, на поточному рахунку ТОВ «ЧАРНОКІТ» в АБ «Укргазбанк» залишок коштів становить 197.744,29 грн. Співставляючи розмір штрафних санкцій присуджених судом першої інстації та розмір залишку коштів на рахунку, слід зазначити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим та обтяжливим для Відповідача.

При цьому, Відповідач не відмовляється від своїх зобов`язань та не намагається уникнути відповідальності, проте враховуючи фактичні обставини, Відповідач просить шановний суд зменшити розмір штрафних санкцій до 50%, що сприятиме можливості Відповідача в подальшому виплатити всі належні суми Позивачу.

Окрім цього, як зазначав Відповідач у відзиві на позовну заяву Позивача, Відповідач також намагається стягнути належні йому кошти, що не були сплачені контрагентами. Так на сьогоднішній день в суді другої (апеляційної) інстанції знаходиться справа №904/2996/24 в якій Відповідач (ТОВ «ЧАРНОКІТ») виступає позивачем, з вимогами до ПП «СИСТЕМНІ КОМУНІКАЦІЇ» щодо стягнення заборгованість на загальну суму 542.064,60 грн.

Оскільки судом не прийнято остаточного рішення та таке рішення не набрало законної сили, Відповідач не має можливості подати до примусового виконання таке судове рішення. Водночас після того, як Відповідачем буде стягнута заборгованість у вказаному розмірі, Відповідач також неодмінно спрямує ці кошти для погашення своїх заборгованостей, зокрема, перед Позивачем….» відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Як вірно зазначив суд першої інстанції, посилання Відповідача на часткову сплату заборгованості за договором підряду №20/07-23 від 20.07.2023 не спростовують обґрунтованості розміру заявленої пені, оскільки перші платежі були здійснені лише в травні 2024 року - майже через 10 місяців після настання строку авансового платежу (24.07.2023) та понад 7 місяців після строку остаточного розрахунку (12.09.2023).

Станом на дату подання позову (07.08.2024) заборгованість становила 932 930,40 грн, а на момент розгляду справи 800 000 грн, що свідчить про часткове, але несуттєве виконання зобов`язання (лише 35,11% від вартості робіт). Такий ступінь виконання, тривале прострочення та значна сума боргу не дають підстав вважати ситуацію винятковою в розумінні практики Верховного Суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що передбачена договором пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ є розумною, співмірною (23,95% від суми боргу), не завищеною і прямо пов`язана з тривалим невиконанням грошового зобов`язання. Водночас Відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про об`єктивні причини прострочення, його фінансову неспроможність чи вжиття заходів до належного та своєчасного виконання договору. Заявлені ним посилання на направлення позивачу пропозицій укласти мирову угоду залишилися без підтверджуючих доказів або обґрунтування змісту таких умов.

Відповідач також посилається на наявність іншої справи - № 904/2996/24, де він виступає позивачем, однак не надав доказів її існування, змісту вимог, структури заявленої до стягнення суми чи зв`язку цієї обставини з розглядом справи № 912/1968/24.

Сама по собі наявність обставин воєнного стану на території України, не є безумовною підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення оплати. Безпосередній вплив таких обставин має бути доведений належними доказами, чого відповідачем не було зроблено. При цьому, слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах ведення своєї діяльності, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує правомірність висновку суду першої інстанії в частині відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Чарнокіт на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 19686,27 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Чарнокіт на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2024 у справі №912/1968/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.06.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус