ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Справа №924/893/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 (суддя Димбовський В.В., повне рішення складено 17.03.2025)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"

про стягнення 530434927,18 грн заборгованості, з яких 495605025,33 грн - основний борг, 8570227,22 грн - 3% річних та 26259674,63 грн - інфляційні втрати

за участю представників:

позивача - Сивик А.П.,

відповідача - Несторук О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ''Хмельницькенергозбут'' на користь Приватного акціонерного товариства ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' 26259674,63 грн інфляційних втрат, 4276825,96 грн - 3% річних, 417759,92 грн - витрат зі сплати судового збору. У частині позовних вимог про стягнення 4293401,26 грн - 3% річних відмовлено. Провадження в частині стягнення 495605025,33 грн основного боргу закрито.

Суд першої інстанції, встановивши факт належного виконання позивачем умов договору №0281-02024-ПП від 01.01.2024 в частині надання відповідачу послуг з передачі електричної енергії, та невиконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 495605025,33 грн - основної заборгованості.

При цьому, врахувавши сплату відповідачем суми основного боргу вже після відкриття провадження у даній справі, що свідчить про відсутність спірних правовідносин між сторонами в цій частині боргу, а саме в сумі 495605025,33 грн, а також приймаючи до уваги клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу, господарський суд вказав, що провадження у справі в частині стягнення 495605025,33 грн - основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Окрім того, суд, враховуючи методику розрахунку, надану Верховним Судом України, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат (за період з березня 2024 року по жовтень 2024 року) в розмірі 26259674,63 грн, встановив, що вказані нарахування здійснені у можливих межах, арифметично вірні, з огляду на що вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Натомість, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 19.01.2024 по 30.11.2024 в сумі 8570227,22 грн, суд зазначив про неврахування позивачем при розрахунку строку оплати у разі коригування сум. Відтак, здійснивши перерахунок 3% річних з врахуванням строків при коригуванні суми оплати, дійшов висновку, що обґрунтовано заявлений розмір 3% річних складає 8553651,92 грн.

Разом з тим, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, приймаючи до уваги те, що відповідач є єдиним постачальником електричної енергії на території м.Хмельницький та Хмельницької області та обслуговує населення та споживачів бюджетної і соціальної сфери, а також з метою запобігання настанню негативних наслідків для сторін, враховуючи специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, виходячи з загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення 3% річних на 50% від обґрунтовано заявленого позивачем розміру, а саме до 4276825,96 грн, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 3% річних з відповідача скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд першої інстанції невірно застосував норми ч.2 ст.233 ГК України та ч. 3 ст.551 ЦК України, а також застосував судову практику про зменшення розміру відсотків річних, що не є релевантною до спірних правовідносин.

Вважає, що у справі №902/417/18 суд виходив з інших фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних, зокрема, у спірних правовідносинах розмір відсотків річних встановлювався договором та становив 40% та 96%, а в даній справі розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%) та є мінімальними гарантіями позивача захистити свої майнові інтереси, а відтак відсутня правова підстава для зменшення 3% річних у даній справі.

Також зауважує, що нарахована у справі №902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу, в той же час як у даній справі №924/893/24 сума відсотків річних становить лише незначний відсоток від суми основного боргу (аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 904/3177/20).

Скаржник зазначає, що безпідставне позбавлення НЕК "Укренерго" компенсаційних нарахувань за несвоєчасно отримані та такі вкрай необхідні за даних умов кошти за надані позивачем послуги позбавляє позивача і так обмежених фінансових ресурсів для відновлення та підтримки належного стану пошкодженої електроенергетичної інфраструктури.

У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення відсотків річних не суперечать висновкам Верховного Суду, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилався суд першої інстанції, вказала про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (п.8.38 постанови).

Звертає увагу суду, що ТОВ "Хмельницькенергозбут" є підприємством критичної інфраструктури та єдиним постачальником універсальної послуги на території м.Хмельницький та Хмельницької області, а також зобов`язане обслуговувати понад 578 тис. споживачів фізичних осіб (населення) та 657 споживачів бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять медичні, шкільні та навчальні заклади, дитячі садки, а також інші соціально важливі об`єкти. Крім цього, Товариство постачає електричну енергію на об`єкти критичної інфраструктури області, а також підприємствам, що забезпечують обороноздатність країни.

Відповідач вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим, вмотивованим, таким, що відповідає ст.236 ГПК України, та таким, що підлягає залишенню апеляційним судом без змін, а тому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між приватним акціонерним товариством ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' (оператор системи передачі) та товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0281-02024-ПП шляхом подання відповідної заяви-приєднання до такого договору та акцептування ПАТ ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' вказаної заяви 01.01.2024 року.

Відповідно до п. 2.1 договору оператор системи передачі безперервно надає послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 6.1, 6.2 договору розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць. Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних адміністратора комерційного обліку за кожну декаду розрахункового періоду.

За умовами п.6.4. договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих оператором системи передачі, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно), або акта приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді оператор системи передачі направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники акта приймання-передачі послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем.

У відповідності до пп. 1 п. 7.1., пп. 2 п. 9.3. договору позивач має право отримувати від відповідача своєчасну оплату за послугу, а відповідач користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.5.7. договору за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів користувач сплачує пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань щодо оплати заборгованості.

Позивачем за період січень 2024 року - серпень 2024 року надано відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 550605025,33 грн, що підтверджують акти приймання-передачі послуг та акти коригування до актів приймання-передачі послуг.

За вказаний період позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату послуг з передачі електричної енергії, однак оплату послуг останнім здійснено частково, а тому борг відповідача перед позивачем за надані послуги передачі електричної енергії за період січень 2024 року - серпень 2024 року станом на 26.09.2024 складав 495605025,33 грн.

21.10.2024 року сторонами підписано акт коригування №ПРА к-0007536 до акта приймання-передачі послуги від 31.07.2023, згідно з яким плановий обсяг за липень 2023 року скориговано з 56908337,88 грн на 56796974,10 грн, різниця 111363,78 грн.

Враховуючи невиконання користувачем належним чином своїх зобов`язань щодо оплати вартості послуг відповідно до умов п.6.1, 6.2, 6.4 договору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів враховує, що позивач оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 4276825,96 грн у зв`язку із застосуванням ч.2 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Відтак, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 26259674,63 грн інфляційних втрат, а також в частині закриття провадження щодо стягнення 495605025,33 грн основного боргу, судом не переглядається.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' щодо безпідставності зменшення місцевим господарським судом розміру 3% річних, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц).

Приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Вимагати сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18).

Зазначена норма передбачає, що три проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти, визначені законом, є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань

Визначене ч.2 ст.625 ЦК України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

З огляду на викладене, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, кредитор має легітимне очікування на компенсацію йому процентів річних за користування боржником утримуваними грошовими коштами, які належать кредиторові, у встановленому законом мінімальному розмірі річних на рівні трьох процентів відповідно до ст.625 ЦК України.

Положення ч. 3 ст.551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, апеляційний суд враховує, що у п.72 постанови від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: "…, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Тобто у вказаних постановах Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано правові висновки щодо застосування приписів ст.625 ЦК України до відносин про стягнення відсотків річних, невиконанням грошових зобов`язань та зроблені загальні висновки про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України. У тому числі і висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ста.625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, при зменшенні (на 50 %) розміру нарахованих позивачем 3 % річних господарський суд керувався висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі №902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку. Про зазначене вказала й об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі №910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Отже, зменшення розміру відсотків річних не може бути застосовано судами як "загальна практика" при розгляді в інших справах питання зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі приписів ст.625 ЦК України на рівні мінімально визначеного розміру трьох процентів (п.52 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №922/444/24).

Суд, керуючись ст.625 ЦК України, має свободу у визначенні необхідності зменшення відсотків річних, якщо це відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

У вирішенні питання наявності чи відсутності підстав для зменшення розміру відсотків річних правовідносини у кожному спорі про їх стягнення є відмінними. Кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних фактичних обставин, які встановлені у справі та якими обумовлене таке зменшення і які підлягають дослідженню та оцінці судом у порядку ст.86, 210, 237 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегією суддів встановлено, що господарський суд, правильно застосувавши загальний висновок Великої Палати у справі №902/417/18 щодо права суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, не звернув увагу, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема критеріїв розумності, справедливості та пропорційності.

Так, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду, судом першої інстанції при зменшенні розміру нарахованих позивачем процентів річних у цій справі помилково застосовані лише ті самі критерії, які визначені ст.233 ГК України і ч.3 ст.551 ЦК України для зменшення штрафних санкцій (неустойки, штрафу).

Апеляційний суд зауважує, що Велика Палата у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, які мали юридичне значення для такого зменшення, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Натомість, досліджуючи матеріали справи, в тому числі умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії, а також зміст позовної заяви, колегією суддів не встановлено відповідних до справи №902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних (40 і 96 % річних), оскільки у даній справі відсотки річних було заявлено позивачем у розмірі, передбаченому законом (ч.2 ст.625 ЦК України) - 3 %.

Таким чином, справа №902/417/18, на яку посилався господарський суд в оскаржуваному рішенні, не є подібною до справи, що розглядається (№924/893/24), оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних.

Як вбачається з клопотання про зменшення 3% річних, відповідач просить врахувати відсутність доказів завдання збитків позивачу, ступінь виконання основного зобов`язання відповідачем, а також те, що ТОВ ''Хмельницькенергозбут'' є єдиним постачальником електричної енергії на території м.Хмельницький та Хмельницької області та обслуговує населення та споживачів бюджетної і соціальної сфери.

Враховуючи встановлення обставин відсутності очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних (сума 3% річних становить лише 1,73% від суми основного боргу), а також приймаючи до уваги, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), апеляційний суд дійшов висновку, що наведені відповідачем підстави для зменшення пені (фактичне виконання основного зобов`язання, відсутність збитків позивача) не є виключними (надзвичайними) обставинами та не можуть бути підставою для зменшення розміру 3 % річних.

Окрім того, апеляційний суд враховує значне та систематичне прострочення ТОВ "Хмельницькенергозбут" грошових зобов`язань згідно договору, а відтак ПАТ "НЕК "Укпенерго" обґрунтовано нараховано відповідачу 3% річних, визначених законом, оскільки такі нарахування є мінімальними гарантіями, які надають оператору системи передачі можливість захистити свої права через неналежне виконання користувачем, взятих за договором зобов`язань, та є відповідно компенсацією від відповідача за користування останнім утримуваними грошовими коштами належними до сплати позивачу.

Також відповідачем не подано до суду жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст.76, 77 ГПК України в підтвердження негативного фінансового стану, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання належним чином взятих зобов`язань згідно умов договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру 3 % річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення обґрунтовано заявленого розміру 3% річних в сумі 8553651,92 грн.

Пунктом 2 ч.1 ст.275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Враховуючи вищевказані приписи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, визначивши обґрунтованим стягнення 8553651,92 грн - 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України. У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 у справі №924/893/24 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 у справі №924/893/24 в частині стягнення 3% річних змінити та викласти його в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' (29000, м.Хмельницький, вул. Свободи, 57/2, ) на користь Приватного акціонерного товариства ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; код ЄДРПОУ 00100,92 грн -3% річних.

3. У решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2025 у справі №924/893/24 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' (29000, м.Хмельницький, вул. Свободи, 57/2, ) на користь Приватного акціонерного товариства ''Національна енергетична компанія ''Укренерго'' (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ) 76982,87 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "16" червня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.