ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.06.2025 Справа№ 914/302/25

Господарський суд Львівської області в складі головуючого судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Кравець О.І. розглянув у підготовчому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон-плюс» (80463, Львівська область, с. Старий Яричів, вул. Галицька, 143/59, );

до Відповідача: Приватного підприємства «Лігар» (80423, Львівська область, с. Батятичі, вул. Льонарська, 2 В, );

про: витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю представників:

Від позивача: Дубінін Р.В.

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Синеон-плюс» (далі також позивач, ТзОВ «Синеон-плюс») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Лігар» (далі також відповідач, ПП «Лігар») про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням ПП «Лігар» укладеного з Позивачем договору про сушіння та переробку пиломатеріалів листяних порід, яке проявилося у безпідставному неповерненні Позивачу поставлених для сушіння пиломатеріалів. Відтак, ТзОВ «Синеон-плюс» звернулося до суду з вимогою про витребування з незаконного володіння відповідача майна, що належить позивачу, а саме 128,087 кубічних метрів деревини породи дуб червоний балансовою вартістю 1 036 254,28 грн, поставлену ПП «Лігар» згідно Актів приймання-передачі за період жовтень-листопад 2022 року.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду і протоколах судових засіданнях.

22 травня 2025 року (вх. № 13539/25) представником позивача подано клопотання про визнання зловживання процесуальними правами (далі також клопотання).

У підготовче засідання 10 червня 2025 року, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні судом здійснювався розгляд клопотання позивача про визнання зловживання процесуальними правами та стягнення в дохід державного бюджету з відповідача штрафу, з урахуванням наданих пояснень щодо обґрунтування необхідності такої процесуальної дії.

Представник позивача у клопотанні про зловживання процесуальними правами зазначив, що відповідачу у позовній заяві, згідно статті 90 Господарського процесуального кодексу України (далі також ГПК України), були поставлені питання, на які відповідач, відповідно до вимог вищезазначеної статті, зобов`язаний відповісти.

Окрім того, представником позивача зазначено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 03 березня 2025 року відповідачу повідомлено про наявний у нього обов`язок відповісти на поставлені йому запитання.

Станом на 22 травня 2025 року відповідачем, на думку представника позивача, не виконано обов`язок з надання відповідей на запитання у формі заяви свідка двічі, що свідчить про систематичне невиконання покладених на нього процесуальним законом обов`язків, а отже має місце зловживання процесуальними правами.

При цьому, вживаючи термін «систематичне невиконання обов`язків», представник позивача має на увазі повторність у формі стійкого небажання виконати прямі процесуальні приписи.

А тому, представник позивача просить суд притягнути відповідача до відповідальності згідно частини 2 статті 135 ГПК України та стягнути в дохід державного бюджету штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, у клопотанні про визнання зловживання процесуальними правами представник позивача просить суд зобов`язати відповідача виконати обов`язок, покладений на нього частиною 2 статті 90 ГПК України.

Дослідивши зміст клопотання представника позивача, обставини, на які він покликається, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 90 ГПК України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Згідно частини 2 статті 90 ГПК України, учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Судом встановлено, що представник позивача у позовній заяві, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 90 ГПК України, поставив відповідачу питання, які, на думку представника позивача, мають значення для встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03 березня 2025 року (далі також ухвала суду) було повідомлено відповідачу про наявність у представника позивача питань, поставлених у позовній заяві. Окрім того, суд роз`яснив відповідачу, що відповіді на запитання подаються до суду у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, згідно вимог частини 3 статті 90 ГПК України.

Судом встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про обов`язок надати відповіді на питання позивача відповідно до вимог ухвали суду.

Ухвалу було надіслано за адресою відповідача, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, а також даними трекінгу за номером відстеження №?410, згідно з якими конверт було вручено одержувачу 18 березня 2025 року.

Згідно з частиною 5 статті 90 ГПК України, учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання:

1) з підстав, визначених статтями 67, 68 цього Кодексу;

2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи;

3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

Згідно частини 6 статті 90 ГПК України, за наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний або надати відповіді на запитання, поставлені у позовній заяві та в ухвалі суду, або, якщо існували визначені законом підстави для відмови, належним чином повідомити про це суд та іншу сторону у передбачений процесуальний строк.

Однак, станом на дату проведення підготовчого засідання, відповідач не надав ні відповідей на питання, ні обгрунтованої відмови від надання відповідей.

Представник позивача розцінює дії відповідача як зловживання процесуальними правами, посилаючись на положення статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 1 стаття 43 ГПК, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині 2 статті 43 ГПК України визначено вичерпний перелік обставин, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо наявності з боку відповідача зловживання процесуальними правами, оскільки ненадання відповідей на поставлені запитання саме по собі не підпадає під перелік дій, що можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами у частині 2 статті 43 ГПК України.

У зв`язку з цим, підстав для визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами не вбачається.

Разом з тим, судом встановлено, що поведінка відповідача містить ознаки невиконання процесуальних обов`язків, які виникли на підставі ухвали суду.

Однак станом на дату підготовчого засідання відповідач, будучм належним чином повідомленим про наявність такого обв`язку, не надав відповіді на питання, чим не виконав процесуальний обов`язок учасника справи, передбачений нормами статті 90 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 3 статті 42 ГПК України, у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно статті 131 ГПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 131 ГПК України, заходом процесуального примусу є, в тому числі, штраф.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 135 ГПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

В той же час, представник позивача просить суд притягнути відповідача до відповідальності за систематичне невиконання покладених на нього обов`язів згідно частини 2 статті 135 ГПК України.

Однак, суд критично оцінює доводи представника позивача щодо нібито систематичного невиконання відповідачем покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на матеріали справи встановлено, що ухвала суду, якою відповідача було повідомлено про обов`язок надати відповіді на питання, викладені у позовній заяві, надсилалась лише один раз, і доказів, що вказували б на повторне невиконання аналогічних обов`язків за іншими ухвалами чи приписами, до матеріалів справи не долучено.

У даному випадку судом встановлено, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про необхідність надати відповіді на запитання, поставлені у позовній заяві та в ухвалі суду, свідомо ухилився від виконання зазначеного обов`язку.

Відтак, суд не вбачає підстав вважати поведінку відповідача систематичною чи повторюваною у розумінні частини 2 статті 135 ГПК України, оскільки відсутні належні обставини, які б свідчили про неодноразове або стійке ухилення від виконання покладених процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд доходить визначає, що в діях відповідача наявні ознаки невиконання процесуального обов`язку, що є підставою для застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на підставі пункту 1 частини першої статті 135 ГПК України, як за невиконання обов`язку, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на відповідача.

Зважаючи на обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що за невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом, до відповідача потрібно застосувати захід процесуального примусу у вигляді штрафу штрафу у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на підставі пункту 1 частини першої статті 135 ГПК України

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Отже, відповідачу належить сплатити в дохід Державного бюджету штраф у розмірі 3 028,00 грн.

Щодо клопотання представника позивача у частині зобов`язання відповідача виконати обов`язок покладений на нього частиною 2 статті 90 ГПК України, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 132 ГПК України, застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом/

Отже, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу на підставі пункту 1 частини першої статті 135 ГПК України не є підставою для невиконання його процесуального обов`язку, передбаченого частиною 2 статті 90 ГПК України.

Тому суд повторно зобов`язує відповідача виконати вимоги ухвал Господарського суду Львівської області від 03 березня 2025 року у даній справі та в порядку статті 90 ГПК України надати відповіді на питання, поставлені позивачем.

В протилежному випадку, судом можуть бути застосовані заходу процесуального примусу, передбачені ГПК України.

Керуючись ст. ст. 42, 135, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Застосувати до Приватного підприємства «Лігар» (80423, Львівська область, с. Батятичі, вул. Льонарська, 2 В, ) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 3 028,00 грн.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Лігар» (80423, Львівська область, с. Батятичі, вул. Льонарська, 2 В, ) в дохід Державного бюджету штраф у розмірі 3 028,00 грн.

3. Повторно зобов`язати відповідача в строк до 30 червня 2025 року виконати вимоги ухвал Господарського суду Львівської області від 03 березня 2025 року та в порядку статті 90 ГПК України надати відповіді на питання, поставлені позивачем.

4. Ухвала про стягнення штрафу в силу частини 5 стаття 135 Господарського процесуального кодексу України є виконавчим документом.

5. Ухвала може бути пред`явлена до виконання відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох місяців.

6. Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795).

Боржник: Приватне підприємство «Лігар» (80423, Львівська область, с. Батятичі, вул. Льонарська, 2 В, ).

7. За приписами пункту 16 частини 1 статті 255 ГПК України ухвалу про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Західного апеляційного господарського суду.

8. Згідно з положеннями частини 1 статі 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Примірник ухвали з підписом судді та відтиском гербової печатки суду надіслати ДСА України рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення; копію ухвали - учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Суддя Бургарт Т.І.