ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/508/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ: Лемле Н.В.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН: не з`явився

від Миколаївської міської ради: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 року, суддя в І інстанції Смородінова О.Г., повний текст якого складено 10.02.2025, в м. Миколаєві

у справі №915/508/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН

2) Миколаївської міської ради

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконним та скасування державної реєстрації, скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок з одночасним припиненням такого права

В С Т А Н О В И В:

В травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН та Миколаївської міської ради, в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 року про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вздовж смуги відведення залізниці між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 в Корабельному районі м. Миколаєва (незабудована земельна ділянка);

- визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №14/51 від 08.09.2022 року про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва;

- визнати недійсним договір №11726 від 12.10.2022 року про надання в оренду земельних ділянок: кадастровий №:07:004:0186 площею 1257 кв.м, кадастровий № :07:004:0184 площею 1640 кв.м, кадастровий №:07:004:0185 площею 1639 кв.м., укладений між відповідачами;

- визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок: кадастровий №:07:004:0186 площею 1257 кв.м, кадастровий № :07:004:0184 площею 1640 кв.м, кадастровий №:07:004:0185 площею 1639 кв.м., наданих для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ТРАНСЮКРЕЙН на земельні ділянки:

- площею 0,164 га з кадастровим №:07:004:0184, яке 12.12.2022 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис №48707011, з одночасним припиненням такого права оренди;

- площею 0,1639 га з кадастровим №:07:004:0185, яке 12.12.2022 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис №48706737, з одночасним припиненням такого права оренди;

- площею 0,1257 га з кадастровим №:07:004:0186, яке 12.12.2022 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що вчинено запис №48707436, з одночасним припиненням такого права оренди.

В обґрунтування позову зазначив, що у 2021 році позивач звернувся до міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (з метою її викупу). Одночасно з клопотанням позивача, на розгляді у міської ради знаходилося клопотання ТОВ «Трансюкрейн» про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. В 2022 році Миколаївська міська рада прийняла рішення, яким: - затверджено проєкт землеустрою щодо відведення саме відповідачу - ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» земельної ділянки в оренду.

На переконання позивача, передача в оренду відповідачу - ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН земельних ділянок порушує права позивача, оскільки на наданій в оренду ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН земельній ділянці розташоване нерухоме майно позивача, тому у відповідності зі ст.120 ЗК України земля під цими об`єктами та необхідна для їх обслуговування не може бути передана ні у власність, ні у користування жодній особі, окрім власника нерухомого майна. Надання в оренду землі здійснено в порушення ст.134 ЗК України, без проведення земельних торгів за наявності двох претендентів на землю. А рішення Миколаївської міської ради № 14/51 від 08.09.2022 року було прийняте без попереднього його узгодження з постійною комісією Миколаївської міської ради з питань екології, природокористування, просторового розвитку, містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин, що суперечить ч.1, ч.15 ст.47 Закону України Про місцеве самоврядування, ч.1 ст.17, ст.25 Регламенту Миколаївської міської ради VIIІ скликання, затвердженого рішенням ММР від 14.12.2021 р. №12/1, ч.1. ст.1, п.1.1 ч.1 ст.8, ч.ІІІ ст. 9 Пположення про постійні комісії Миколаївської міської ради VIIІ скликання, затвердженого рішенням ММР від 18.12.2020 р. №2/3.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- спірна земельна ділянка належить до земель трубопровідного транспорту, в свою чергу технологічний трубопровід це об`єкт транспортної інфраструктури, для будівництва та обслуговування його можливо відведення земельних ділянок комунальної власності в позаконкуретному порядку, з огляду на приписи ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України;

- з наданих суду доказів вбачається, що позивач та відповідач-1 звернулися до Миколаївської міської ради із клопотаннями щодо відведення різних земельних ділянок (різна площа та мета відведення) щодо оформлення різних речових прав на відповідні земельні ділянки (позивач з метою викупу, відповідач-1 для оформлення оренди), що також спростовує твердження позивача про імперативну необхідність застосування процедури земельних торгів;

- за змістом висновку експерта № 125-0112 судової будівельної технічної експертизи вбачається, що окреме нерухоме майно належить на праві власності позивачу, але не вбачається інформації про те, що зазначені обставини в частині розташування майна позивача на орендованих відповідачем-1 земельних ділянках перешкоджає вільному володінню та користуванню цим майном як його власником.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення оспорюваними рішеннями Миколаївської міської ради та договором оренди землі № 11726 від 12.10.2022 положень ст. 120 Земельного кодексу України;

- з огляду на зміст договору оренди землі № 11726 від 12.10.2022 (укладеного між відповідачами) та підстав його укладення, вбачається, що договір оренди землі відповідає вимогам законодавства України, адже: він не суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом, та наявні всі істотні умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (поновлення договірних відносин). Таким чином, позивач не довів суду підстав, на які посилається в обґрунтування недійсності договору оренди землі від 12.10.2022 № 11726 в судовому порядку.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ, в якій останнє просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- наявність самої лише обставини передачі відповідачем-2 в оренду відповідачу-1 землі під належними ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» об`єктами нерухомого майна є достатнім підтвердженням порушення вимог ч.11 ст.120 ЗК України і прав позивача на землю. Тобто, порушенням принципу «єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості» і, відповідно, прав позивача на землю під його нерухомістю. Тому позивач не повинен доводити, що факт передачі землі під його нерухомістю іншій особі перешкоджає вільному володінню та користуванню цим майном (нерухомістю) як його власником. Позивач повинен довести обставини: розташування належної йому нерухомості та передачу землі під належною йому нерухомістю іншій особі;

- на сьогоднішній день ТОВ «КОМПАНІЯ «ЄВТ» позбавлена можливості сформувати земельні ділянки (в якості об`єкту цивільного права згідно ст.79-1 ЗК України) під своїм об`єктом нерухомого майна з метою подальшого отримання прав на такі земельні ділянки в порядку, встановленому ч.11 ст.120 ЗК України. І єдино можливим способом поновлення прав ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВТ» є задоволення судом позовних вимог, що розглядаються у цій справі;

- площа накладання (перетинання) земельних ділянок, на які претендував (і претендує) позивач, з земельними ділянками, отриманими відповідачем-1 в оренду на підставі рішення відповідача-2 охоплює не лише землю безпосередньо під об`єктами нерухомого майна, належних позивачу, але й площу, яку позивач визначив як необхідну для обслуговування таких об`єктів згідно Топографічного плану 30/19 від листопада 2021 р., розробленому сертифікованим інженером-геодезистом Чалбаш С.О.

- вирішення питання щодо земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна, належного позивачу, підлягала вирішенню з дотриманням положень ч.11 ст.120 ЗК України, тобто безумовній передачі позивачу без проведення торгів, то право на землю, не зайняту об`єктами позивача і на яку претендували і позивач, і відповідач-1, підлягає реалізації виключно на земельних торгах, тобто на конкурентних засадах.

У відзиві на апеляційну скаргу Миколаївська міська рада зазначає, що Позивач та ТОВ «Трансюкрейн» звернулись до Відповідача-2 із клопотаннями щодо відведення різних земельних ділянок (різна орієнтовна площа та мета відведення), що спростовує твердження Позивача про імперативну необхідність застосування процедури земельних торгів, оскільки матеріали справи не підтверджують те, що на одну і ту ж земельну ділянку претендували декілька осіб.

Вказує, що зі змісту вказаного висновку експерта не вбачається інформації про те, що зазначені обставини в частині розташування майна Позивача на орендованих Відповідачем-1 земельних ділянках перешкоджає вільному володінню та користуванню цим майном як його власником. А тому твердження без долучення належних доказів щодо того, що сам факт передачі землі під належними позивача об`єктами нерухомого майна вже є порушенням вимог ч. 11 ст. 120 ЗК України є необгрунтованими взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН зазначає, що апелянтом не доведено жодними належними і допустимими докази обставини на, які він посилається як на підставу своїх апеляційних вимог, більше того, Апелянтом не доведено жодних обставин, які б вказували на невідповідність оскаржуваного рішення суду першої інстанції вимогам чинного законодавства, що в свою чергу безпосередньо вказує на необґрунтованість апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ у справі №915/508/24; призначено справу до розгляду на 29.04.2025 об 11:00 та в подальшому оголошено перерву до 03.06.2025 о 12:00.

03.06.2025 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що представник ТОВ "ТРАНСЮКРЕЙН" адвокат Гриньок О.А., проходить Військово лікарську комісію, у зв`язку із чим не має можливості бути присутнім у судовому засіданні, а іншого представника ТОВ "ТРАНСЮКРЕЙН" не має.

В судовому засіданні 03.06.2025 брав участь представник позивача, інші учасники справи участі не брали, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, судова колегія дійшла висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. Представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2025 вже надавав усні пояснення, правова позиція останнього також викладена у відзиві на апеляційну скаргу.

Нормами чинного законодавства не передбачено жодного обмеження щодо кола представників юридичної особи. За неможливості представництва інтересів товариства, представляти інтереси учасника судового процесу може керівник або інша особа як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

При апеляційному розгляді даної справи колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, а також те, що явка представників учасників справи судом не визнавалась обов`язковою, з урахуванням змісту ст.ст. 202, 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів, за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.11.2021 року (вхідний №4014/12.01-47-01 від 30.11.2021 р.) позивач звернувся до Миколаївської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо оформлення правових документів на земельні ділянки, що знаходяться по вул. Айвазовського, 14 (т.1 а.с.20).

Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, розглянувши надані документи, листом №53466/12.01-47/21-2 від 08.12.21 р. погодив надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо оформлення правових документів на земельні ділянки позивачу, а саме: -земельна ділянка №1 орієнтовною площею 3262 кв.м для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, для обслуговування частини огорожі №56, частини приймально-відправної колії №13АП; - земельна ділянка №2 орієнтовною площею 1410 кв.м для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, для обслуговування частини огорожі №56; - земельна ділянка №3 орієнтовною площею 303 кв.м для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, для обслуговування частини огорожі №56, воріт №57, частини під`їзної залізничної колії №16.

28.01.2022 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради відмовив ТОВ «Компанія «ЄВТ» в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на тій підставі, що «згідно інформації управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради розташування земельних ділянок згідно наданих викопіювань накладаються на межі суміжних ділянок, відносно яких Миколаївською міською радою прийнято рішення №12/93 від 14.12.2021».

14 грудня 2021 року Миколаївська міська рада, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН, дозвільну справу № 523544 від 30.09.2021, наявну земельно-кадастрову інформацію, рекомендації постійної комісії міської ради з питань екології, природокористування, просторового розвитку, містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин, керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, Законами України Про землеустрій, Про місцеве самоврядування, прийняла рішення № 12/93 Про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вздовж смуги відведення залізниці між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 в Корабельному районі м. Миколаєва (незабудована земельна ділянка), яким вирішила надати Товариству з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 5000 кв.м, з цільовим призначенням відповідно до КВЦПЗ: J.12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, для будівництва та обслуговування естакади технологічних трубопроводів вздовж смуги відведення залізниці між земельними ділянками по вул.Айвазовського, 31 та вул.Айвазовського, 23 в Корабельному районі м.Миколаєва, відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 06.10.2021 №41901/12.01-47/21-2.

Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки фіксують відомості про державну реєстрацію земельних ділянок: :07:004:0184 (дата державної реєстрації земельної ділянки 09.01.2022), :07:004:0185 (дата державної реєстрації земельної ділянки 10.01.2022), :07:004:0186 (дата державної реєстрації земельної ділянки 21.01.2022), з цільовим призначенням 12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій.

08 вересня 2022 року Миколаївська міська рада прийняла рішення № 14/51 Про передачу в оренду земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва, яким вирішила:

1. Затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 4536 кв.м, у тому числі земельну ділянку №1 (кадастровий номер :07:004:0186) площею 1257 кв.м, земельну ділянку №2 (кадастровий номер :07:004:0184) площею 1640 кв.м, земельну ділянку №3 (кадастровий номер :07:004:0185) площею 1639 кв.м, за рахунок земель комунальної власності, з цільовим призначенням відповідно до КВЦПЗ: J.12.08, для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського,31 та вул. Айвазовського,23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва.

Земельна ділянка №1 згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, має обмеження у використанні:

- охоронна зона навколо (вздовж ) об`єкта енергетичної системи на частину земельної ділянки площею 1257 кв.м (код обмеження - 01.05);

- охоронна зона навколо інженерних комунікацій на частину земельної ділянки площею 29 кв.м (код обмеження - 01.08);

- охоронна зона навколо інженерних комунікацій на частину земельної ділянки площею 29 кв.м (код обмеження -01.08).

Обмеження на використання земельної ділянки №2 згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відсутні.

Земельна ділянка №3 згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, має обмеження у використанні:

- охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи на частину земельної ділянки площею 9 кв.м (код обмеження - 01.05);

- охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи на частину земельної ділянки площею 50 кв.м (код обмеження - 01.05);

- охоронна зона навколо інженерних комунікацій на частину земельної ділянки площею 9 кв.м (код обмеження - 01.08);

- охоронна зона навколо інженерних комунікацій на частину земельної ділянки площею 16 кв.м (код обмеження - 01.08).

1.1. Передати товариству з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН земельну ділянку площею 4536 кв.м, у тому числі земельну ділянку №1 (кадастровий номер :07:004:0186) площею 1257 кв.м, земельну ділянку №2 (кадастровий номер :07:004:0184) площею 1640 кв.м, земельну ділянку №3 (кадастровий номер :07:004:0185) площею 1639 кв.м, в оренду строком на 25 років для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва (незабудовані земельні ділянки) відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 28.01.2022 № 59/12.01-47.

12 жовтня 2022 року між Миколаївською міською радою, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН, як орендарем, був укладений Договір оренди землі № 11726, згідно з предметом якого, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 08.09.2022 № 14/51 передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН прийняло в оренду на 25 років земельні ділянки загальною площею 4536 кв.м., у тому числі земельна ділянка № 1 (кадастровий номер :07:004:0186) площею 1257 кв.м., земельна ділянка № 2 (кадастровий номер :07:004:0184) площею 1640 кв.м., земельна ділянка № 3 (кадастровий номер :07:004:0185) площею 1639 кв.м., для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) /Корабельний район/.

На виконання зазначеного рішення між Миколаївською міською радою та ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» укладено договір оренди земельних ділянок №11726 від 12.10.2022 року

Позивач вважає, що передача в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН земельних ділянок з кадастровими №: :07:004:0184 (площею 1640 кв.м), :07:004:0185) (площею 1639 кв.м), № :07:004:0186 (площею 1257 кв.м) порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ЄВРОВНЄШТОРГ.

Позивач зазначає, що на земельній ділянці площею 4536 кв.м, яка передана в оренду ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» розташоване наступне майно ТОВ «КОМПАНІЯ «ЄВРОВНЄШТОРГ»:

огорожа №56 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 р. №256296140),

частина приймально-відправної колії №13АП (витяг з технічного паспорту ТП-2021-005), ворота №57 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 р. №256296140),

частина під`їзної залізничної колії №16 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2021 р. №251537666).

Знаходження перелічених об`єктів нерухомого майна ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» на земельних ділянках, наданих в оренду ТОВ «Трансюкрейн» підтверджується Висновком експерта №125-0112 судової будівельно-технічної експертизи від 22.03.2024 року.

Згідно висновку експерта, на земельній ділянці №1 площею 0,1257 га (кадастровий №:07:004:0186) розташована огорожа №56, ворота №57, частина залізничної колії №16, на земельній ділянці №3 площею 0,1639 га (кадастровий №:07:0004:0185) розташована частина приймально-відправної колії №13АП.

Вищенаведені обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Предметом апеляційного перегляду рішення виступають немайнові вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021, №14/51 від 08.09.2022, визнання незаконним та скасування державної реєстрації земельних ділянок, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №11726 від 12.10.2022, скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок з одночасним припиненням такого права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, проте з інших підстав.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 та №14/51 від 08.09.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 року про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вздовж смуги відведення залізниці між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 в Корабельному районі м. Миколаєва (незабудована земельна ділянка), а також визнати недійсним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №14/51 від 08.09.2022 року про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН для будівництва та обслуговування галереї естакади технологічних трубопроводів між земельними ділянками по вул. Айвазовського, 31 та вул. Айвазовського, 23 (проїзд від вул. Айвазовського вздовж смуги відведення залізниці) у Корабельному районі м. Миколаєва.

Обгрунтовуючи необхідність задоволення позову в цій частині, позивач із посиланням на п.10 частини другої статті 16 ЦК України зазначає, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування; суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Так, згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Судова колегія зазначає, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

Оскаржувані рішення Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 року про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проекту землеустрою та №14/51 від 08.09.2022 року про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН вичерпали свою дію виконанням, оскільки на підставі цих рішень між відповідачами було укладено договір оренди.

Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони».

Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на майно позивача. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Договірні правовідносини виникають з моменту укладення сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що на час звернення з позовом до господарського суду оскаржувані рішення Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 року про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проекту землеустрою та №14/51 від 08.09.2022 року про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН вже реалізовані та вичерпали свою дію виконанням, а саме шляхом укладення між відповідачами договору оренди, то визнання незаконним і скасування зазначених рішень не може забезпечити ефективного захисту прав та інтересів держави, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення договору та повернення спірної земельної ділянки (аналогічний висновок викладено в пункті 8.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21).

За таких обставин в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішень Миколаївської міської ради №12/93 від 14.12.2021 року про надання ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН дозволу на виготовлення проекту землеустрою та №14/51 від 08.09.2022 року про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН слід відмовити з мотивів неефективності обраного позивачем способу захисту інтересів держави.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору №11726 від 12.10.2022 року про надання в оренду земельних ділянок: кадастровий №:07:004:0186 площею 1257 кв.м, кадастровий №:07:004:0184 площею 1640 кв.м, кадастровий №:07:004:0185 площею 1639 кв.м.

В обґрунтування необхідності задоволення позову в цій частині позивач зазначив, що договір оренди №11726 від 12.10.2022 між Миколаївською міською радою та ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» укладений з порушенням законодавств, зокрема, без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності та порушує права ТОВ «Компанія «ЄВРОВНЄШТОРГ» , визначені ст.120 ЗК України, тому він відповідно до ч.1,ч.3 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.11 ст.120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Так, приписами статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають права та обов`язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. При цьому, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договорів недійсними.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) й настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

У постанові від 19.02.2025 у справі № 923/60/19 Верховний Суд дійшов висновку, що саме по собі визнання недійсним укладеного договору оренди земельної ділянки без одночасного витребування земельної ділянки з володіння не призведе до поновлення майнових прав, що свідчить про неефективність обраних способів захисту, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову саме через неефективність обраних прокурором способів захисту.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору оренди землі, однак не заявлено про застосування наслідків недійсності такого правочину, наприклад, витребування майна з володіння відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що передача в оренду відповідачу - ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН земельних ділянок порушує права позивача, оскільки на наданій в оренду ТОВ ТРАНСЮКРЕЙН земельній ділянці розташоване нерухоме майно позивача, тому у відповідності зі ст.120 ЗК України земля під цими об`єктами та необхідна для їх обслуговування не може бути передана ні у власність, ні у користування жодній особі, окрім власника нерухомого майна. Тобто підстави позову спрямовані на усунення вказаних порушень та відновлення становища, що існувало до укладення спірного договору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що без застосування наслідків недійсності правочину у вигляді витребування майна з володіння відповідача, позивач не відновлює порушені права.

З огляду на зазначене, колегія суддів виснує, що окреме заявлення позовної вимоги про визнання договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Позовні вимоги про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельних ділянок, скасування державної реєстрації права оренди ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» на земельні ділянки є похідними від основної позовної вимоги визнання недійсним договору оренди, також не є ефективним способом захисту.

Судова колегія зауважує, що спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені у справі позовні вимоги є неефективним способом захисту, оскільки не забезпечують відновлення порушеного права позивача у повному обсязі без необхідності вчинення додаткових дій, не здатні забезпечити реальне і повне відновлення порушених чи оспорюваних прав позивача у межах поточного спору, а призведуть до необхідності повторного звернення до суду для захисту того самого права у зв`язку з обмеженим характером правових наслідків, що можуть настати за наслідками їх задоволення.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 зазначила, що: … у справі позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці).

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га. Така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. АТ Укрзалізниця має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці.

Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні тобто така земельна ділянка накладається на об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві власності) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України Про Державний земельний кадастр).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102 113 ЦПК України).

У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору.

Іншими словами, визнання недійсним договору оренди та повернення сторін у попередній стан (у разі заявлення вимоги про витребування) призведе до того, що відповідач буде позбавлений права користування не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, на якій розташоване майне позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність відповідачу якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Крім того, у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: … віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Як вже вище було наведено, позивач вважає, що передача в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю ТРАНСЮКРЕЙН земельних ділянок з кадастровими №: :07:004:0184 (площею 1640 кв.м), :07:004:0185) (площею 1639 кв.м), №:07:004:0186 (площею 1257 кв.м) порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ЄВРОВНЄШТОРГ.

Позивач зазначає, що на земельних ділянках загальною площею 4536 кв.м, яка передана в оренду ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» розташоване наступне майно ТОВ «КОМПАНІЯ «ЄВРОВНЄШТОРГ»:

-огорожа №56 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 р. №256296140);

-частина приймально-відправної колії №13АП (витяг з технічного паспорту ТП-2021-005);

-ворота №57 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 р. №256296140);

-частина під`їзної залізничної колії №16 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.04.2021 р. №251537666).

На переконання позивача, знаходження перелічених об`єктів нерухомого майна ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» на земельних ділянках, наданих в оренду ТОВ «Трансюкрейн» підтверджується Висновком експерта №125-0112 судової будівельно-технічної експертизи від 22.03.2024 року.

Слід зазначити, що наданий позивачем до позову висновок експерта №125-0112 від 22.03.2024 судової будівельно-технічної експертизи виконаний по письмовому замовленню ТОВ «Компанія «Євровнєшторг». У вказаному висновку, всупереч положенням ст. 101 Господарського процесуального кодексу України не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків згідно з вимогами ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Так, згідно висновку експерта, на земельній ділянці №1 площею 0,1257 га (кадастровий №:07:004:0186) розташована огорожа №56, ворота №57, частина залізничної колії №16, на земельній ділянці №3 площею 0,1639 га (кадастровий №:07:0004:0185) розташована частина приймально-відправної колії №13АП.

Разом з цим, стверджуючи про часткове накладення відведених відповідачу земельних ділянок в оренду на об`єкти нерухомості, які належать позивачу, останній просить суд визнати недійсним договір №11726 від 12.10.2022 року про надання в оренду відповідачу загалом всіх без виключення земельних ділянок: кадастровий №:07:004:0186 площею 1257 кв.м, кадастровий № :07:004:0184 площею 1640 кв.м, кадастровий №:07:004:0185 площею 1639 кв.м. Так само позивач просить визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію всіх земельних ділянок, які були надані відповідачу в оренду.

Звертаючись до суду з позовом позивач, на підтвердження своїх позовних вимог, а також за весь час розгляду справи в судах як першої так і апеляційної інстанцій не звертався до суду з клопотанням про призначення саме судової експертизи.

В свою чергу, судова колегія зазначає, що у заяві від 26.11.2021 року (вхідний №4014/12.01-47-01 від 30.11.2021 р.), в якій позивач звернувся до Миколаївської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та/або на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки для продажу, що знаходяться по вул. Айвазовського, 14, позивачем не зазначено яку саме земельну ділянку, якою орієнтовною площею, останній просить відвести, з якою метою, тощо. Вказана заява не містить жодних вихідних даних, окрім визначення адреси - вул. Айвазовського, 14.

Наведені позивачем об`єкти нерухомого майна огорожа №56, ворота №57, частина приймально-відправної колії №13АП, частина під`їзної залізничної колії №16, які, на його переконання, належать йому на праві власності та розташовані на земельних ділянках, переданих в оренду відповідачу - не містять жодних ідентифікуючих ознак, таких як координати точного місцезнаходження вказаних колій, огорож та воріт, геоприв`язки до пунктів державної геодезичної мережі, чи інші об`єктивні просторові характеристики, що дозволили б однозначно встановити межі накладання зазначених об`єктів на конкретні земельні ділянки, зокрема з кадастровими номерами: :07:004:0184, :07:004:0185, :07:004:0186.

Судова колегія також враховує, що відповідно до інформації, яка викладена в листі управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 04.02.2022, вбачається, що до складу земельної ділянки площею 5 000 кв.м, запланованої до відводу в ТОВ «ТРАНСЮКРЕЙН» не входить проїзди, автомобільні дороги, залізничні колії та земельна ділянка не перетинає ділянки з кадастровим номером № :007:004:0183 (знаходиться у власності Позивача), № :07:004:0122 (знаходиться в оренду у Позивача) та земельні ділянки (орієнтовною площею 0,3262 га, 0,0303 га, 0,1410 га), що суперечить попереднім заявам позивача та наданому останнім висновком експерта.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Враховуючи викладене у сукупності, судова колегія дійшла висновку про звернення позивачем до суду з неефективним та неналежним способом захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Отже, у позові слід було відмовити у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту, а не в зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, із залишенням без змін висновку суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ЄВРОВНЄШТОРГ на рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.01.2025 у справі №915/508/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено 10.06.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська