ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/741/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши в судовому засіданні №916/741/25

за позовом Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, )

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 67 638,63грн., -

Представник:

Від позивача: Тюпа І.В. самопредставництво;

Від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Білгород-Дністровська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 67 638,63грн.

Ухвалою від 04.03.2025р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Білгород-Дністровської міської ради було залишено без руху.

05.03.2025р. до господарського суду надійшла заява (вх. №7396/25) Білгород-Дністровської міської ради про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2025р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/741/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 06.05.2025р. було призначено розгляд справи №916/741/25 у судовому засіданні з викликом сторін.

03.04.2025р. за вх. №10734/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними у зв`язку з чим в задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

09.04.2025р. за вх. №11412/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, між Білгород-Дністровською міською територіальною громадою в особі Білгород-Дністровської міської ради та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Сулаковим Олександром Івановичем 28.11.2007 року було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі Договір), який зареєстровано у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.07.506.00128 від 25.12.2007 року.

Об`єктом оренди є земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером :01:009:0067, місце розташування: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 1 "л"/1, належить до категорії земель житлової та громадської забудови, вид цільового призначення 02.06 Для колективного гаражного будівництва, вид використання для розміщення блоку гаражів, площа земельної ділянки 0,1700 га.

За посиланнями позивача, підставою укладання договору оренди землі стало рішення Білгород-Дністровської міської ради № 361-V від 11.09.2007 р. «Про затвердження проектів відведення, матеріалів інвентаризації земельних ділянок та надання суб`єктам підприємницької діяльності в оренду земельних ділянок на території м. Білгорода-Дністровського», пунктом 1.8. якого СПД Сулакову Олександру Івановичу надано в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 0,1700 га місце розташування якої: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 1 л/1, для розміщення блоку гаражів.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що Орендарю надається право зводити будівлі і споруди, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання при наявності узгодженої проектно-планової документації згідно вимог чинного законодавства.

Позивач вказує, що на момент подання позовної заяви на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером: :01:009:0067 відсутні об`єкти нерухомого майна, які належать Відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 412976133 від 12.02.2025 р.

Відповідно пункту 3.1. Договору, Орендна плата вноситься Орендарем у грошовому вигляді щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає: 199 325,00 (сто дев`яносто дев`ять тисяч триста двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.3 Договору, орендна плата на місяць складає 166,10 (сто шістдесят шість гривень 10 копійок) за згодою Орендаря.

Орендна плата за рік складає 1 993,25 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто три гривні 25 копійок) за згодою Орендаря (пункт 3.4. Договору).

Відповідно пункту 3.6. Договору, оренда плата сплачується також у випадках, якщо Орендар з поважних причин не використовує земельну ділянку за умовами Договору.

Згідно пункту 3.8. Договору розмір орендної плати щорічно переглядається Орендодавцем.

Пунктом 3.9. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається також у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів, тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів; у разі збільшення розмірів ставки земельного податку; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 1215-VII від 23.04.2020 р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Білгород-Дністровський Одеської області» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Білгород-Дністровський Одеської області, що розроблена Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та встановлено, що вона починає застосовуватись з 01.01.2021 р.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 16266 від 08.07.2022 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2022 році складає 529 448,00 грн.

Згідно витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ- 023 від 06.02.2023 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2023 році складає 497 237,29 грн.

Згідно витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ- 024 від 28.02.2024 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2024 році складає 522 787,03 грн.

Пунктом 7.2.3. Договору передбачено, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату згідно з вимогами п. 3.1 Договору.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендної плати належним чином не виконав, в зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість зі сплати орендної плати за землю в сумі 46 484,17 грн.

На будь-яку суму орендної плати, яка не була сплачена у строки, визначені цим Договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожний наступний день, доки суму простроченої орендної плати не буде повністю сплачено. Сплата пені не звільняє Орендаря від виконання покладених на нього зобов`язань, передбачених пунктом 3.1. цього Договору (п. 3.10. Договору).

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виканням відповідачем зобов`язань за договором оренди землі, відповідно до умов договору та положень ст. 625 ГПК України нараховано відповідачу пеню в сумі 10 859,82грн, інфляційні витрати в сумі 8 136,22грн. та 3% річних в розмірі 2 158,42грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини Білгород-Дністровська міська рада звернулось до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Відповідно ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. 4 статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Позивач вказує, що між сторонами існують правовідносини оренди згідно договору оренди землі від 28.11.2007р.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Приписами ст. 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Так, звертаючись з відповідним позовом до суду, позивач вказує на істотне порушення відповідачем умов договору оренди в частині сплати орендної плати протягом тривалого періоду, що мало наслідком виникнення у нього заборгованості з орендної плати в сумі 46 484,17грн.

Поряд з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2010р.. по справі №2-4948/10, додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2011р. по справі №2-4948/10 та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2011р. по справі №2-1904/11, серед іншого за сімнадцятою особами визнано право власності на гаражі які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, судом встановлено, що 29.07.2013р. між Сулаковим Олександром Івановичем та Сулаковим Андрієм Івановичем було укладено два нотаріально посвідчених договори дарування гаражів, за умовами яких Сулаковим Олександром Івановичем було подаровано Сулакову Андрію Івановичу, гаражі що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0067. Відповідні гаражі належать дарувальнику на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих Втконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради.

Відповідно до відповіді №1350990 від 06.05.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги 1-Л/1, за кадастровим номером :01:009:0067 розташовані об`єкти нерухомого майна «гаражі», зареєстровані за Бочаровою Оленою Вікторівною, дата реєстрації 20.04.2016р, Сулаковим Андрієм Івановичем, дата реєстрації 29.07.2013р, Бутенко Валентиною Іванівною, дата реєстрації 29.07.2013р.

Так, суд вказує, що в постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 922/510/19 Верховний суд зробив висновок про те, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває право оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно, у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщено.

Касаційний суд зауважив, що за частиною першою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.

Особа, яка набула права власності на це майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 у справі № 910/18560/16, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Відповідно до висновків, викладених у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. У пункті 49 цієї ж постанови зазначено, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Згідно із частиною 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Тобто особа, яка набула право власності на це нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і в попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 915/672/17, від 17.04.2018 у справі № 922/2883/17, від 30.05.2018 у справі № 908/1990/17, від 05.06.2018 у справі № 920/717/17, від 20.06.2018 у справі №913/661/17, від 27.06.2018 у справі № 921/613/17-г/17, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17, від 04.10.2018 у справі № 904/326/18, від 04.06.2019 у справі № 914/1925/18, від 26.11.2019 у справі № 917/92/19.

Після проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості та переходу до нового власника відповідно до статей 120 ЗК України та 377 ЦК України прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі, новий власник звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним чинного договору оренди землі. При цьому укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну сторони договору чинним законодавством України не передбачено, тому не є обов`язковим.

Подібний правовий висновок щодо застосування частини 2 статті 651 ЦК України у правовідносинах щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зокрема заміни орендаря у договорі оренди у судовому порядку шляхом визнання укладеним договору оренди (додаткової угоди до договору), викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 927/79/19.

Підсумовуючи усе вищенаведене суд зазначає, що позивач, звертаючись з вимогами до відповідача, повинен був довести, що саме відповідач порушив його права. Зокрема довести, що користування земельною ділянкою площею 0,17га у спірний період здійснював саме відповідач.

Поряд з цим матеріали справи відповідних доказів не мастять, а позивач в судовому засіданні посилається лише на наявність укладеного з відповідачем договору оренди, та надходження в попередні роки на його рахунок орендної плати.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, враховуючи наведене вище та беручи до уваги встановлення факту реєстрації за іншими особами права власності на нерухоме майно розташованого на спірній земельній ділянки, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів користування вказаною земельною ділянкою площею 0,17 га. у спірний період саме відповідачем, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати з огляду на їх недоведеність. Та як наслідок відмову в стягненні пені в сумі 10 859,82грн, інфляційних витрат в сумі 8 136,22грн. та 3% річних в розмірі 2 158,42грн. з огляду на їх похідний характер.

При цьому наявність чинного договору оренди укладеного з відповідачем, з урахуванням наявності зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна які розташовані на орендованій зомельній ділянці за іншими особами, не спростовує обставин вкладених по тексту рішення вище.

Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровської міської ради в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову Білгород-Дністровської міської ради (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) - відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Білгород-Дністровську міську раду (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ) .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде складено 09 червня 2025 р.

Суддя К.Ф. Погребна