РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2025Справа № 910/15238/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Блажівської О.Є., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №910/15238/24

за позовом

позивача Звягельської міської ради (11701, Житомирська область, м. Звягель, вул. Шевченка, 16; ідентифікаційний код 13576983)

відповідача 1 Акціонерного товариства «Укртранснафта» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2; ідентифікаційний код 31570412);

відповідача 2 Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9; ідентифікаційний код 00032945);

відповідача 3 Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1; ідентифікаційний код 41037901)

про стягнення безпідставно збережених коштів та зобов`язання укласти договір оренди,

за участю представників:

від позивача - не з`явився,

від відповідача 1 - Пронюк В.Я.,

від відповідача 2 - Руденко К.М.,

від відповідача 3 - Дєдушев І.В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1. Стислий виклад позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва звернулася Звягельська міська рада (далі - позивач) з позовом до Акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі відповідач 2), Фонду державного майна України (далі - відповідач 2), Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - відповідач 3) (разом - відповідачі) в якому просить:

- стягнути з АТ «Укртранснафта» ( 01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2, ) на користь Звягельської міської ради (11700, Житомирська область, Звягельський район, м. Звягель, вул. Шевченка, 16, ), код класифікації доходів бюджету-24062200, номер рахунку - UА 000679, МФО 899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37976485, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), ГУК у Житомирській області, безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2053516,27 грн.;

- зобов`язати АТ «Укртранснафта» укласти договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0041, площею 0,0033 га; :01:000:0042, площею 0,0005 га; :06:000:0024, площею 17,2784 га; :06:000:1592, площею 0,1005 га; :05:002:0005, площею 0,0003 га; :05:002:0006, площею 0,0003 га; :05:002:0007, площею 0,0022 га; :05:002:0167, площею 0,0746 га; :05:002:0168, площею 0,3151 га; :05:002:0086, площею 0,2586 га;:05:002:0087, площею 0,1467 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві комунальної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0041, площею 0,0033 га; :01:000:0042, площею 0,0005 га; :06:000:0024, площею 17,2784 га; :06:000:1592, площею 0,1005 га; :05:002:0005, площею 0,0003 га; :05:002:0006, площею 0,0003 га; :05:002:0007, площею 0,0022 га; :05:002:0167, площею 0,0746 га; :05:002:0168, площею 0,3151 га; :05:002:0086, площею 0,2586 га;:05:002:0087, площею 0,1467 га.

Рішенням Звягельської міської ради №1119 від 21.12.2023 передано в оренду АТ «Укртранснафта» строком до 30.06.2026 або до дня одержання управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору управління активами (майном) від 30.06.2021 №585 земельні ділянки загальною площею 18,1774 га з кадастровими номерами: :06:000:0024, площею 17,2784 га; :06:000:1592, площею 0,1005 га; :05:002:0005, площею 0,0003 га; :05:002:0006, площею 0,0003 га; :05:002:0007, площею 0,0022 га; :05:002:0167, площею 0,0746 га; :05:002:0168, площею 0,3151 га; :05:002:0086, площею 0,2586 га;:05:002:0087, площею 0,1467 га. Також рішенням Звягельської міської ради №1116 від 21.12.2023 вирішено передати відповідачу 1 в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0041, площею 0,0033 г та :01:000:0042, площею 0,0005 га.

В той же час, відповідач 1 від укладення відповідних договорів оренди земельних ділянок ухиляється, у зв`язку з чим позивачем заявлено позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 укласти відповідні договори.

Позовні вимоги в частині стягнення безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2 053 516,27 грн. мотивовано тим, що у період з 01.12.2023 по 01.09.2024 АТ «Укртранснафта» використовувало перелічені земельні ділянки без виникнення права користування та без державної реєстрації цих прав, внаслідок чого останнім було збережено майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, які позивач і просить стягнути на свою користь.

2. Стислий виклад заперечень відповідача 1.

АТ «Укртранснафта» проти задоволення позовних вимог у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечує з наступних обставин.

Згідно умов договору управління активами (майном) №585 від 30.06.2021, укладеним між АТ «Укртранснафта» та Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), відповідачу 1 було передано в управління майно, яке безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», та не були передані в управління будь-які земельні ділянки, на яких таке майно знаходиться, та які належать позивачу на праві комунальної власності.

На думку відповідача 1, така підстава як набуття в управління майна, розміщеного на земельній ділянці, не є підставою для переходу права оренди земельної ділянки. Жодним нормативно-правовим актом не визначено обов`язку відповідача 1 (управителя майна) укласти договори оренди земельних ділянок, на яких розміщено майно, передане в управління.

Також відповідач 1 вказує на те, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки як на час звернення позивача із даним позовом до суду, так і на час виникнення спірних правовідносин АТ «Укртранснафта» не є власником майна, яке, на думку позивача, знаходиться на спірних земельних ділянках.

В свою чергу, зобов`язання відповідача 1 підписати договори оренди спірних земельних ділянок не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

У поданих додаткових поясненнях представник відповідача 1 також зауважував, що позивачем не було надано суду актуальних витягів із технічної документації на всі спірні земельні ділянки, що свідчить про неправомірність здійсненого розрахунку заявлених до стягнення сум, а також вказав на існування обставин для передачі позивачем спірних земельних ділянок у державну власність, що вказує на передчасність звернення до суду із вимогами про зобов`язання укласти договори оренди таких ділянок.

3. Стислий виклад заперечень відповідача 2.

Відповідач 1 звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на таке.

Згідно з умовами договору управління активами (майном) №585 від 30.06.2021 АТ «Укртранснафта» має права та об`єкти щодо провадження господарської діяльності з транспортування, зберігання, перевалки на автомобільний та залізничний транспорт нафтопродуктів.

Право власності на нерухоме майно, що складає технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», зокрема, і на об`єкти нерухомості, які розташовані за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, с. Майстрова Воля, вул. Наливна станція, 1-А, було визнано за державою в особі Фонду державного майна України у 2023 році відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 26.06.2023 у справі №906/513/21.

В подальшому, з метою виконання вказаного рішення органами приватизації зареєстровано право власності на вказане майно.

В той же час, позовна заява не містить жодної вимоги до Фонду державного майна України, позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його прав саме Фондом, а тому останній не є належним відповідачем у даній справі.

4. Стислий виклад заперечень відповідача 3.

Відповідач 3 також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю не погоджується із позовними вимогами з огляду на наступне.

24.02.2021 АРМА отримало звернення Офісу Генерального прокурора України з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 23.02.2021 у справі №991/1285/21, якою накладено арешт на майно, яке безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок» та передано АРМА в управління. 30.06.2021 відповідний договір управління майном був укладений з АТ «Укртранснафта».

Позовні вимоги у даній справі стосуються стягнення безпідставно збережених грошових коштів з відповідача 1 та зобов`язання його укласти договори оренди земельних ділянок, проте АРМА не несе відповідальності за будь-якими зобов`язаннями (право чинами) управителя (відповідача 1) перед третіми особами.

Відтак, АРМА не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не може виступати ні кредитором, ні боржником у зобов`язаннях АТ «Укртранснафта» перед третіми особами та не несе відповідальності за будь-якими зобов`язаннями останнього.

5. Стислий виклад заперечень позивача на відзиви відповідачів.

Так, у поданих заперечення позивач наголошує, що під час розрахунку безпідставно отриманих грошових коштів було використано нормативно-грошову оцінку спірних земельних ділянок від 15.06.2021, а позивачем рішення про затвердження нової нормативно-грошової оцінки не приймалося.

Також позивач зазначає, що право власності територіальної громади Звягельської міської ради на спірні земельні ділянки було зареєстровано до набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.06.2023 у справі №906/513/21 та до державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Фондом державного майна України 08.02.2024.

При цьому, рішення позивача про передачу в оренду відповідачу 1 спірних земельних ділянок були прийняті на підставі звернень самого відповідача 1 щодо укладання договорів оренди, проте після прийняття таких рішень (№1116 та №1119 від 21.12.2023), які є чинними на момент розгляду даної справи, відповідачем 1 ухиляється від укладення відповідних договорів.

Після укладення договору управління активами (майном) №585 від 30.06.2021, набуття права власності на майно Фондом, всупереч вимогам чинного законодавства спірні земельні ділянки, розташовані на території Звягельської територіальної громади, використовуються без оформлення належним чином права користування та не сплачується при цьому орендна плата, що призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету.

6. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.01.2025.

27.12.2024 через систему "Електронний суд" від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів надійшов Відзив на позовну заяву.

30.12.2024 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства «Укртранснафта» надійшов Відзив на позовну заяву.

30.12.2024 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла заява про відкладення розгляду справи.

31.12.2024 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла Відповідь на Відзив.

09.01.2025 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства «Укртранснафта» подано до суду додаткові пояснення.

14.01.2025 до канцелярії суду Фондом державного майна України подано Відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 підготовче засідання у даній справі відкладено на 12.02.2025.

17.01.2025 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла Відповідь на додаткові пояснення Акціонерного товариства "Укртранснафта".

17.01.2025 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла Відповідь на Відзив Фонду державного майна України.

03.02.2025 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла заява, в якій представник позивача просить забезпечити його участь у судовому засіданні, яке призначене на 12.02.2025 о 14:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

05.02.2025 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Укртранснафта" подано до суду додаткові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 заяву представника Звягельської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь представника Звягельської міської ради Грибинюк Тетяни Михайлівни у розгляді справи № 910/15238/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у даній справі на 12.03.2025.

19.02.2025 через систему «Електронний суд» від Звягельської міської ради надійшло клопотання про долучення доказів.

07.03.2025 через систему "Електронний суд" від Звягельської міської ради надійшла заява, в якій представник позивача просить забезпечити його участь у судовому засіданні, яке призначене на 12.03.2025 о 11:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 заяву представника Звягельської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено участь представника Звягельської міської ради Грибинюк Тетяни Михайлівни 12.03.2025 у розгляді справи № 910/15238/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

11.03.2025 через систему «Електронний суд» від Звягельської міської ради надійшло клопотання про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб по справі № 910/15238/24.

У судове засідання 12.03.2025 з`явилися представники позивача та відповідачів 1,2, 3.

У судовому засіданні 12.03.2025 представник позивача надав усні пояснення щодо поданої заяви про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб та промив задовольнити.

У судовому засіданні 12.03.2025 представники відповідачів надали усні пояснення щодо поданої представником позивача заяви про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 відкладено підготовче засідання у даній справі на 16.05.2025.

01.04.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Укртранснафта» надійшли додаткові пояснення у справі щодо клопотання про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб.

01.04.2025 через систему «Електронний суд» від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів надійшли додаткові пояснення у справі.

15.04.2025 через систему «Електронний суд» від Звягельської міської ради надійшло клопотання про заміну первісних відповідачів належним відповідачем та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача по справі та залишення без розгляду клопотання від 11.03.2025.

У судове засідання 16.04.2025 з`явилися представники позивача та відповідачів 1,2, 3.

У судовому засіданні 16.04.2025 представник позивача надав усні пояснення щодо поданої заяви про заміну первісних відповідачів належним відповідачем та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача по справі та просив задовольнити. Одночасно просив подане ним клопотання від 01.04.2025 про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб залишити без розгляду.

У судовому засіданні 16.04.2025 представники відповідачів надали усні пояснення щодо поданої представником позивача заяви про заміну первісних відповідачів належним відповідачем та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача по справі.

У судовому засіданні 16.04.2025 судом клопотання представника позивача від 01.04.2025 про заміну процесуального статусу відповідачів на третіх осіб залишено без розгляду.

У судовому засіданні 16.04.2025 судом, заслухавши думку учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання Звягельської міської ради від 15.04.2025 про заміну первісних відповідачів належним відповідачем та залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 16.04.2025 представники позивача та відповідачів 1, 2, 3 проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, не заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.05.2025.

16.05.2025 через систему "Електронний суд" від Грибинюк Тетяни Михайлівни надійшла заява, в якій представник позивача, просить: забезпечити проведення судового засідання по справі №910/15238/24, яке призначено на 21 травня 2025 року об 15 годині 00 хвилин у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 заяву Грибинюк Тетяни Михайлівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, забезпечено участь представника позивача Грибинюк Тетяни Михайлівни у розгляді справи №910/15238/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

21.05.2025 у судовому засіданні представник позивача та відповідачів виступили із вступним словом та судом оголошено перерву до 28.05.2025.

У судове засідання 28.05.2025 з`явилися представник відповідача 1, представник відповідача 2, представник відповідача 3.

У судове засідання 28.05.2025 не з`явився представник позивача.

28.05.2025 о 16 год. 00 хв. через систему «Електронний суд» від представника Звягельської міської ради - Кулик Олени Борисівни надійшла заява, в якій представник позивача просить відкласти розгляду справи у зв`язку з перебуванням Грибинюк Т.М. у відгулі за раніше відпрацьований вихідний день. До даного клопотання додано копію заяви Грибинюк Т.М. від 27.05.2025, в якій остання просить надати відгул - 28.05.2025 за раніше відпрацьований день (вихідний) 12.04.2025 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд зазначає, що у судовому засіданні 21.05.2025 заперечень від представника позивача та інших представників сторін щодо призначення дати та часу судового засідання не було. Позивач не позбавлений права в разі неможливості безпосередньої участі направити іншого уповноваженого представника в судове засідання, та прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу «Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом» (посилання в мережі інтернет - https://vkz.court.gov.ua/) згідно ст. 197 ГПК України. Позивачем (представником позивача) відповідно до приписів ст. 161 ГПК України заяв, клопотань про підтримання/не підтримання позовних вимог, письмових пояснень з викладенням своєї правової позиції до суду подано не було.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, з-поміж іншого є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача позивачем (представником позивача) подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція 1950 року) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, заслухавши позиції сторін, в яких представників відповідача 1, 2, 3 заперечували щодо відкладення судового засідання та просили відхилити подане клопотання представника позивача про відкладення судового засідання.

Враховуючи викладене вище, розглянувши зміст клопотання, заслухавши позиції представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, з урахуванням приписів п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України та вирішив розглядати справу за відсутності представника позивача.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

28.05.2025 у судове засідання з`явилися представники відповідача 1, 2, 3.

28.05.2025 у судове засідання не з`явився представник позивача.

28.05.2025 у судовому засіданні представник 1 просив у задоволені позову відмовити.

28.05.2025 у судовому засіданні представник 2 просив у задоволені позову відмовити.

28.05.2025 у судовому засіданні представник 3 просив у задоволені позову відмовити.

28.05.2025 у судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

03.09.2007 між Новоград-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області та Дочірнім підприємством "ПрикарпатЗахідтранс" Південно - західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопроводів укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0038 га, якій присвоєний кадастровий номер: ділянка № 1 з кадастровим номером :01:000:0041; ділянка № 2 з кадастровим номером :01:000:0042.

20.09.2013 між Житомирською обласною державною адміністрацією та Дочірнім підприємством "ПрикарпатЗахідтранс" укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 17,3789 га, з них: земельна ділянка площею 17,2784 га - кадастровий номер :06:000:0024 та земельна ділянка площею 0,1005 га - кадастровий номер :06:000:1592.

12.11.2014 між Майстрівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області та Дочірнім підприємством "ПрикарпатЗахідтранс" укладено договори оренди землі, за змістом яких в оренду передаються земельні ділянка: загальною площею 0,0003 га, кадастровий номер :05:002:0005; загальною площею 0,0003 га, кадастровий номер :05:002:0006; загальною площею 0,0022 га, кадастровий номер :05:002:0007.

15.08.2017 між Майстрівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передається (передаються) земельна ділянка (земельні ділянки) загальною площею 0,3904 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності у тому числі: земельна ділянка кадастровий номер :05:002:0167 площею 0,0746 га та кадастровий номер :05:002:0168 площею 0,3158 га.

03.08.2018 між Майстрівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту: земельна ділянка кадастровий номер :05:002:0086 площею 0,2586 га та кадастровий номер :05:002:0087 площею 0,1467 га.

На перелічених земельних ділянках розміщені об`єкти нерухомості та інженерні споруди, що перебували у володінні ТОВ "Прикарпатзахідтранс".

Ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування об`єктами нерухомого майна, будівлями, спорудами, технологічними об`єктами та лінійними ділянками, які безпосередньо задіяні у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок»; передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в управління шляхом передачі в управління за договором на підставах, у порядку та на умовах, визначених статтями 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» майно, що перелічене у пункті 2 резолютивної частини цієї ухвали. До моменту фактичної передачі майна, зазначеного у пункті 2 ухвали, в управління визначеним за результатами проведеного Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів конкурсу юридичній особі або фізичній особі - підприємцю визначено порядок зберігання майна, зазначеного в пункті 2 резолютивної частини ухвали, шляхом передачі на відповідальне зберігання АТ «Укртранснафта».

Частиною першою статті 2 Закону України №772-VIII, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

У частині першій статті 19 Закону України №772-VIII зазначено, що Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Відповідно до частин першої, другої, абзацу першого частини третьої статті 21 Закону України №772-VIII управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснює АРМА шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті АРМА в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі.

Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 ЦК України з урахуванням особливостей, визначених Законом України №772-VIII.

Управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості. Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів. Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.

Тобто, активи у вигляді єдиного майнового комплексу, що належать ТОВ «Прикарпатзахідтранс» є арештованими та були переданими в управління АРМА ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Об`єднана палата висновує, що управління арештованим майном АРМА має характер строкового повноваження спеціального призначення, яке виникає на підставі судового рішення або згоди власника. Воно має ознаки тимчасовості (діє до моменту скасування арешту або завершення провадження) та цільового характеру (служить для збереження майна). При цьому управитель відповідно до частини третьої статті 21 Закону України №772-VIII не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління (висновок викладений у постанові ВС ОП КГС від 16.05.2025 у справі №903/421/24).

За результатами конкурсу, проведеного АРМА з відбору управителя для частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», переможцем оголошено АТ «Укртранснафта».

Об`єкт набуття в управління: єдиний майновий комплекс складається з об`єктів нерухомого майна, будівель, споруд, технологічних об`єктів та лінійних ділянок, які безпосередньо задіяні в забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», що належить ТОВ «Прикарпатзахідтранс».

Єдиний майновий комплекс, що набувається в управління, забезпечує здійснення господарської діяльності з транспортування магістральним трубопроводом дизельного палива з території Російської Федерації до Угорщини через територію України, а саме, у територіальних межах Житомирської, Рівненської, Хмельницької, Тернопільської, Волинської, Львівської та Закарпатської областей; нафтопродуктопровід утворює єдиний комплекс виробничих потужностей, що дає можливість транспортувати 3,5 млн тонн дизельного палива щорічно.

Набувач прав управління активами: АТ «Укртранснафта» здійснює діяльність із надання послуг транспортування нафти магістральними нафтопроводами по території України, її перевалки з / на морський транспорт, а також супутні при цьому послуги; контроль над АТ «Укртранснафта» здійснює акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»; НАК «Нафтогаз України» разом із суб`єктами господарювання - резидентами та нерезидентами України, що пов`язані з нею відносинами контролю, утворюють Групу «Нафтогаз».

30.06.2021 між АРМА (установник управління) та АТ «Укртранснафта» (управитель) був укладений договір управління активами (майном) №585, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених договором, установник управління передає управителеві до 30.06.2026 майно, безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок» (активи) в управління, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління активами, що передаються в управління і зазначені у додатку до договору (перелік активів), що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що на час управління активами управитель має права та обов`язки щодо провадження господарської діяльності з транспортування, зберігання, перевалки на автомобільний та залізничний транспорт нафтопродуктів та іншої не забороненої законодавством діяльності з використання активів.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.05.2025 справа №903/421/24 відступила від висновків викладених у постанові Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23, про те що зміст управління активами є тотожним змісту права власності, наведеному у статті 317 ЦК України (власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном). Об`єднана палата зауважила, що у законодавстві України відсутній принцип, згідно з яким правовий висновок Верховного Суду, наданий пізніше, відміняє його попередній висновок. Єдиний механізм узгодження правозастосування, який передбачає процесуальний закон, це механізм відступу від висновку щодо застосування норм права. Об`єднана палата зауважила, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки про повний перелік постанов, в яких сформульований висновок, від якого відступила об`єднана палата, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. близькі за змістом висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (провадження №14-143цс20, пункт 42)).

Позивач вказує, що листом №22-04/5/1771-3 від 16.03.2023 АТ «Укртранснафта» звернулося до Ради щодо укладання договорів оренди земельних ділянок під майном, що безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок» для забезпечення подальшої виробничо-господарської діяльності.

Також листом №361/6.1-14-3/6 від 28.02.2023 АРМА поінформувало, що 16.04.2021 АТ «Укртранснафта» було обрано переможцем конкурсу з відбору управителя арештованим майном та укладено відповідний договір управління активами (майном) №585 від 30.06.2021.

Звягельська міська рада звернулась до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 1 266 697,78 грн та розірвання договорів оренди.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03.10.2023 у справі №906/653/23 позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Прикарпатзахідтранс" на користь Звягельської міської ради заборгованість з орендної плати за Договорами оренди від 03.09.2007, від 20.09.2013, від 12.11.2014, від 12.11.2014, від 12.11.2014, від 15.08.2017 та від 03.08.2018 в розмірі 1 266 697,78 грн.; розірвано договори оренди з ТОВ "Прикарпатзахідтранс", а саме:

1) від 03.09.2007 з кадастровим номером ділянка № 1 :01:000:0041 площею 0,0033 га; ділянка № 2 з кадастровим номером :01:000:0042 площею 0,0005 га, загальною площею 0,0038 га;

2) від 20.09.2013 з кадастровим номером ділянка № 1 :06:000:0024 площею 17,2784 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :06:000:1592 площею 0,1005 га, а загальною площею 17,3789 га;

3) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0005 загальною площею 0,0003 га;

4) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0006 загальною площею 0,0003 га;

5) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0007 загальною площею 0,0022 га;

6) від 15.08.2017 з кадастровим номером ділянка № 1 :05:002:0167 площею 0,0746 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :05:002:0168 площею 0,3158 га, загальною площею 0,3904 га;

7) від 03.08.2018 з кадастровим номером ділянка № 1 :05:002:0086 площею 0,2586 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :05:002:0087 площею 0,1467 га, загальною площею 0,4053 га.

Вказане рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 03.11.2023.

21.12.2023 Звягельською міською радою прийняті рішення:

- №1116, яким вирішено передати в оренду АТ «Укртранснафта» строком до 30.06.2026 або до дня одержання управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору управління майном (активами) №585 від 30.06.2021 у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави або до випадку та у порядку, визначеному в розділі 6 договору, земельні ділянки площею 0,0038 га для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту за межами населених пунктів Великимолодьківського старостинського округу на території Звягельської міської територіальної громади, а саме: з кадастровим номером :01:000:0041 площею 0,0033 га та з кадастровим номером :01:000:0042 площею 0,0005 га;

- №1119, яким вирішено передати в оренду АТ «Укртранснафта» строком до 30.06.2026 або до дня одержання управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору управління майном (активами) №585 від 30.06.2021 у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави або до випадку та у порядку, визначеному в розділі 6 договору, земельні ділянки площею 18,1774 га, а саме: з кадастровим номером :06:000:0024 площею 17,2784 га; з кадастровим номером :06:000:1592 площею 0,1005 га; з кадастровим номером :05:002:0005 загальною площею 0,0003 га; з кадастровим номером :05:002:0006 загальною площею 0,0003 га; з кадастровим номером :05:002:0007 загальною площею 0,0022 га; з кадастровим номером :05:002:0167 площею 0,0746 га; з кадастровим номером :05:002:0168 площею 0,3158 га; з кадастровим номером :05:002:0086 площею 0,2586 га; з кадастровим номером :05:002:0087 площею 0,1467 га.

Вказані рішення Звягельської міської ради є чинними та обов`язковими до виконання, проте АТ «Укртранснафта» до позивача щодо укладення договорів оренди перелічених земельних ділянок не звертався, та ухиляється від укладання відповідних договорів. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом в частині зобов`язання АТ «Укртранснафта» укласти з позивачем відповідні договори.

Також позивачем за період користування відповідачем 1 вказаними земельними ділянками з 01.12.2023 по 01.09.2024 було нараховано до стягнення грошові кошти у розмірі 2 053 516,27 грн. як безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування землею на підставі ст. 1212 ЦК України, які позивач просить стягнути з АТ «Укртранснафта».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено наступні докази, якими учасники справи обґрунтовували свої доводи та заперечення, а саме копії: виписки з ЄДРПОУ на позивача; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №698 від 22.12.2022; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №562 від 01.11.2018; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №565 від 01.11.2018; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №693 від 24.11.2022; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №16 від 11.12.2020; рішення Звягельської міської ради №1116 від 21.12.2023; рішення Звягельської міської ради №1119 від 21.12.2023; Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №391500529, №391499777, №391499961, №391500176, №391500268, №391500044, №391499439, №391499647, №391500392, №401154514; витяги з Державного земельного кадастру №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024, №НВ-024; протоколу засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам №2 від 02.05.2024; листа №22-04/5/7138-22 від 13.12.2022;листа №02/143 від 20.01.2023; листа №22-04/5/1771 від 15.03.2023; листа №356 від 08.04.2024; проектів договорів оренди землі; витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; листа №6-28-0.222-323/2-23 від 12.01.2023; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №200 від 03.06.2021; рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №130 від 04.03.2021; листа №45-03/16/4652-24 від 03.07.2024; листа №1136 від 28.10.2024; розрахунків безпідставно збережених коштів; договору управління активами (майном) №585 від 30.06.2021; ухвали Вищого антикорупційного суду від 23.02.2021 у справі №991/1285/21; листа №361/6.1-14-23/6 від 28.02.2023; витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; витягів з Державного реєстру речових прав №331871162, №331835012, №331934392, №331940975, №331680239, №331682725, №331685214, №331690164, №331701275, №331704885, №331693122; інформаційних довідок №414048791, №414049156, №414049296, №414047539, №414048169, №414047877, №414048791, №414049156, №414049296, №414047539, №414048169, №414047877, №414049868, №414050039, №414049499, №414049643, №414048458.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту означеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку в разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається з положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведені в оренду попередньому власнику.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 та Верховного Суду від 15.12.2021 року в справі № 924/856/20.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року в справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.

У постанові від 05.08.2022 року в справі № 922/2060/20 Верховний Суд, при розгляді спору в подібних правовідносинах, де серед іншого встановлювались обставини щодо площі земельної ділянки, яку використовував власник розташованого на ній нерухомого майна, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладених договорів оренди у користуванні (в оренді) ТОВ "Прикарпатзахідтранс" перебували земельні ділянки, а саме за договорами:

1) від 03.09.2007 з кадастровим номером ділянка № 1 :01:000:0041 площею 0,0033 га; ділянка № 2 з кадастровим номером :01:000:0042 площею 0,0005 га, загальною площею 0,0038 га;

2) від 20.09.2013 з кадастровим номером ділянка № 1 :06:000:0024 площею 17,2784 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :06:000:1592 площею 0,1005 га, а загальною площею 17,3789 га;

3) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0005 загальною площею 0,0003 га;

4) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0006 загальною площею 0,0003 га;

5) від 12.11.2014 з кадастровим номером :05:002:0007 загальною площею 0,0022 га;

6) від 15.08.2017 з кадастровим номером ділянка № 1 :05:002:0167 площею 0,0746 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :05:002:0168 площею 0,3158 га, загальною площею 0,3904 га;

7) від 03.08.2018 з кадастровим номером ділянка № 1 :05:002:0086 площею 0,2586 га; з кадастровим номером ділянка № 2 :05:002:0087 площею 0,1467 га, загальною площею 0,4053 га.

На перелічених земельних ділянках розміщені об`єкти нерухомості та інженерні споруди, що перебували у володінні ТОВ "Прикарпатзахідтранс".

У відповідності до ст. 6, 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 82, 83 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" Новоград - Волинська міська рада прийняла рішення від 01.11.2018 № 562 "Про добровільне приєднання територіальних громад сіл Майстрівської сільської ради до Новоград - Волинської міської об`єднаної територіальної громади", згідно якого територіальні громади сіл Майстрів, Маковиці та Майстрова Воля Майстрівської сільської ради приєднались до Новоград - Волинської міської об`єднаної територіальної громади.

Також, згідно рішення Новоград - Волинської міської ради від 01.11.2018 № 565 "Про реорганізацію Майстрівської сільської ради" Новоград - Волинська міська рада Житомирської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Майстрівської сільської ради, що приєдналась до Новоград - Волинської міської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням сесії Новоград - Волинської міської ради від 11.12.2020 № 16 "Про реорганізацію Великомолодьківської сільської ради" визначено, що Новоград - Волинська міська рада Житомирської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Великомолодьківської сільської ради.

Відповідно до Розліду V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Новоград - Волинська міська рада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Майстрівської та Великомолодьківської сільських рад.

Рішенням Новоград - Волинської міської ради від 22.12.2022 № 698 "Про перейменування Новоград - Волинської міської ради та її виконавчого комітету" Новоград - Волинську міську раду Житомирської області перейменовано та Звягельську міську раду.

Враховуючи викладене, власником земельних ділянок, що є об`єктами оренди за вказаними договорами, є Звягельська міська рада.

Вказані обставини позивач підтверджує долученими до матеріалів справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Як встановлено судом, ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування об`єктами нерухомого майна, будівлями, спорудами, технологічними об`єктами та лінійними ділянками, які безпосередньо задіяні у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок»; передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в управління шляхом передачі в управління за договором на підставах, у порядку та на умовах, визначених статтями 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» майно, що перелічене у пункті 2 резолютивної частини цієї ухвали. До моменту фактичної передачі майна, зазначеного у пункті 2 ухвали, в управління визначеним за результатами проведеного Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів конкурсу юридичній особі або фізичній особі - підприємцю визначено порядок зберігання майна, зазначеного в пункті 2 резолютивної частини ухвали, шляхом передачі на відповідальне зберігання АТ «Укртранснафта».

30.06.2021 між АРМА (установник управління) та АТ «Укртранснафта» (управитель) був укладений договір управління активами (майном) №585, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених договором, установник управління передає управителеві до 30.06.2026 майно, безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок» (активи) в управління, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління активами, що передаються в управління і зазначені у додатку до договору (перелік активів), що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що на час управління активами управитель має права та обов`язки щодо провадження господарської діяльності з транспортування, зберігання, перевалки на автомобільний та залізничний транспорт нафтопродуктів та іншої не забороненої законодавством діяльності з використання активів.

Про вказані обставини позивача, якому на праві комунальної власності належать спірні земельні ділянки, було поінформовано листом АРМА №361/6.1-14-3/6 від 28.02.2023.

Також із матеріалів справи вбачається, що листом №22-04/5/1771-3 від 16.03.2023 АТ «Укртранснафта» звернулося до Ради щодо укладання договорів оренди земельних ділянок під майном, що безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок» для забезпечення подальшої виробничо-господарської діяльності.

Після отримання вказаних відомостей, позивачем було ініційовано спір про розірвання з ТОВ "Прикарпатзахідтранс" укладених договорів оренди земельних ділянок, а також прийнято рішення №1116 та №1119 від 21.12.2023, якими яким вирішено передати в оренду АТ «Укртранснафта» строком до 30.06.2026 або до дня одержання управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору управління майном (активами) №585 від 30.06.2021 у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави або до випадку та у порядку, визначеному в розділі 6 договору а саме: з кадастровим номером :01:000:0041 площею 0,0033 га та з кадастровим номером :01:000:0042 площею 0,0005 га; з кадастровим номером :06:000:0024 площею 17,2784 га; з кадастровим номером :06:000:1592 площею 0,1005 га; з кадастровим номером :05:002:0005 загальною площею 0,0003 га; з кадастровим номером :05:002:0006 загальною площею 0,0003 га; з кадастровим номером :05:002:0007 загальною площею 0,0022 га; з кадастровим номером :05:002:0167 площею 0,0746 га; з кадастровим номером :05:002:0168 площею 0,3158 га; з кадастровим номером :05:002:0086 площею 0,2586 га; з кадастровим номером :05:002:0087 площею 0,1467 га.

В той же час позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідних договорів оренди земельних ділянок між позивачем та АТ «Укртранснафта» укладено не було, а у спірний період (з 01.12.2023 по 01.09.2024) відповідач 1 фактично використовував перелічені земельні ділянки, без правовстановлюючих документів та державної реєстрації прав відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, а також без сплати орендної плати за землю в передбаченому законодавством розмірі.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком певної події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом статті 1212 Глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.

Зокрема частина друга вказаної норми регламентує, що при цьому вина набувача майна, потерпілого чи інших осіб не має значення, а визначальним є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (частина перша статті 96 Земельного кодексу України).

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (стаття 92 цього кодексу).

Право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічні висновки неодноразово наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Тобто, при розгляді даної категорії справ не мають жодного значення причини, з яких відповідач не оформив право користування земельною ділянкою, у тому числі якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18 та у постанові від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 21.03.2023 по справі №922/2095/21.

Отже фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Вказаний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.

В той же час, суд вважає, що даний позов пред`явлений Звягельською міською радою до неналежного відповідача з огляду на наступне.

Так, у позовні заяві позивач просить стягнути плату за користування спірними земельними ділянками за період з 01.12.2023 по 01.09.2024 з АТ «Укртранснафта» як управителя за договором управління активами (майном) №585 від 30.01.2021.

Як було встановлено судом раніше, Офіс Генерального прокурора звернувся до Вищого антикорупційного суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000752, а саме об`єктів нерухомості, технологічних об`єктів та лінійної частини, з якої складається технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», що перебуває у володінні ТОВ «Прикарпатзахідтранс». Вказане клопотання мотивовано тим, що таке майно набуте кримінально протиправним шляхом та отримано юридичною особою ТОВ «Прикарпатзахідтранс» внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування об`єктами нерухомого майна, будівлями, спорудами, технологічними об`єктами та лінійними ділянками, які безпосередньо задіяні у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок»; передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в управління шляхом передачі в управління за договором на підставах, у порядку та на умовах, визначених статтями 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» майно, що перелічене у пункті 2 резолютивної частини цієї ухвали. До моменту фактичної передачі майна, зазначеного у пункті 2 ухвали, в управління визначеним за результатами проведеного Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів конкурсу юридичній особі або фізичній особі - підприємцю визначено порядок зберігання майна, зазначеного в пункті 2 резолютивної частини ухвали, шляхом передачі на відповідальне зберігання АТ «Укртранснафта».

Передача у відповідальне зберігання АТ «Укртранснафта» арештованого майна була зумовлена тим, що у вказаного товариства є всі ресурси для забезпечення підтримки в належному стані виробничо-технологічних процесів системи магістральних нафтопродуктопроводів, охорони майна, організації збереження майна, підтримання в належному стані та оперативного управління таким майном.

До переліку арештованого майна віднесено, зокрема, об`єкти нерухомості, які розташовані за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, с. Майстрова Воля, вул. Наливна станція, 1-А.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі по тексту - Закону) Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

За змістом п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 1 Закону активи - кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні.

Управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 19 Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 21 Закону управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Активи, зазначені у ч. 1 цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі.

Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 ЦК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства у їх сукупності з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами цього спору, свідчить про те, що арешт активів, які є речовими доказами та об`єктами ймовірної конфіскації, а також їх передача в управління Національному агентству на підставі ухвали слідчого судді (суду) є діями, які вчиняються з метою досягнення завдань кримінального провадження.

Саме ухвала про арешт активів є тим самим рішенням органу судової влади, яке тимчасово позбавляє власника відповідних прав.

З моменту арешту активів право власності власника цих активів є тимчасово обмеженим: власник тимчасово позбавляється прав володіння, розпорядження та користування майном, не може самостійно визначати долю активів, самостійно ними користуватися, зокрема передавати їх у тимчасове володіння чи користування третім особам.

Ухвала слідчого судді (суду) про передачу активів в управління Національному агентству є визначеним слідчим суддею (судом) спеціальним порядком зберігання речових доказів, яким забезпечується виконання ухвали про арешт цих активів.

Отже, з моменту постановлення слідчим суддею (судом) ухвали про арешт активів та ухвали про їх передачу в управління Національному агентству виключно останнє є особою, уповноваженою здійснювати права володіння, користування та розпорядження цим майном, зокрема, має визначене Законом, зокрема ч. 2 ст. 21 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" право на передачу цього майна в управління іншим особам. При цьому визначення Національним агентством управителя майна відбувається у порядку, визначеному законодавством про державні (публічні) закупівлі, волевиявлення дійсного власника майна при виборі управителя майна не має значення.

Тобто, накладення арешту на майно згідно викладених вище правових норм не позбавляє власника майна його права власності, а лише тимчасово обмежує права володіння, розпорядження та користування майном; власник не може самостійно визначати долю активів, самостійно ними користуватися, зокрема передавати їх у тимчасове володіння чи користування третім особам.

При цьому, як зазначав суд раніше, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладений в даному випадку Вищим антикорупційним судом арешт на майно, яке безпосередньо задіяне у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара - Західний напрямок», не позбавив власника автоматично його права власності на таке майно, а відтак обов`язок зі сплати за користування земельними ділянками, на яких таке майно знаходиться, залишися.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24 зазначив, що законодавець поряд з державною, комунальною та приватною власністю на майно відповідно до частини 2 статті 316 ЦК України передбачив право довірчої власності як особливий вид права власності, яке виникає із закону або договору управління майном. У главі 70 ЦК України (статті 1029 - 1045 ЦК України) передбачено особливості укладення, виконання та припинення договорів управління майном як різновиду цивільно-правових договорів, що визначають взаємні права та обов`язки установника управління як власника майна, що є предметом управління, та управителя майна, який в силу взятих на себе договірних зобов`язань за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Відповідно до частини п`ятої статті 5 статті 1033 ЦК України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління. У частині другій статті 1029 ЦК України зазначено, що договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Водночас, за абзацом 2 частини другої статті 1029 ЦК України законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя. Отже, на відміну від права власності як цивільного права власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном (частина перша статті 316 ЦК України), що здійснюється власником в межах закону на власний розсуд та незалежно від волі інших осіб, право довірчої власності (частина друга статті 316 ЦК України) може обмежуватися (частина друга статті 1029 ЦК України) в силу закону або відповідно до умов договору управління майном. Відтак, право довірчої власності залежить від волі законодавця, вираженої за змістом відповідного закону, або волі іншої особи - установника управління, встановленої в договорі управління майном, укладеного з управителем, правомочності якого щодо переданого йому в управління майна власника обмежуються умовами договору управління майном (частина п`ята статті 1033, частина перша статті 1037 ЦК України) та не можуть перевищувати обсяг прав та обов`язків установника управління щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. Зі змісту частини першої статті 1043 ЦК України вбачається, що законодавець презюмує виконання управителем своїх зобов`язань перед установником управління за умов належної турботливості про інтереси установника управління як власника майна, переданого в управління, оскільки інакше має наслідком настання в управителя обов`язку щодо відшкодування установникові управління завданих збитків. Отже, в реалізації права довірчої власності на майно установника управління управитель зобов`язаний діяти добросовісно, розумно та в межах наданих йому законом та умовами договору управління повноважень.

Верховний суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24 зробив висновок, що аналіз положень частини другої статті 1029 та частини п`ятої статті 1033 ЦК України дає підстави зробити висновок, що укладення договору управління майном саме по собі не призводить до переходу права власності до управителя. Управитель може набути статусу довірчого власника лише в тому випадку, якщо це прямо передбачено умовами договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору управління активами (майном) №585 від 30.06.2021 прийняття управителем активів в управління за цим договором, наявність активів на балансі управителя не призводить до виникнення в управителя права власності, а також права довірчої власності на активи.

Тобто, АТ «Укртранснафта» в даному випадку не може вважатися особою, яка в силу закону має обов`язок сплачувати за користування спірними земельними ділянками, оскільки його функції обмежуються виключно управлінням арештованим майном з метою забезпечення економічної вартості таких активів на час дії арешту.

Більш того, рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.06.2023 у справі №906/513/21 визнано за державою в особі Фонду державного майна України право власності на нерухоме майно, що складає технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу "Самара - Західний напрямок", до якого входять об`єкти нерухомого майна /комплекс будівель та споруд/, які розташовані за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Майстрова Воля, вулиця Наливна станція, будинок 1-А.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 апеляційну скаргу ТОВ «Прикарпатзахідтранс» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 26.06.2023 у частині визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нерухоме майно, що складає технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок» залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2024 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 та рішення Господарського суду Житомирської області від 26.06.2023 у справі № 906/513/21 у частині визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нерухоме майно, що складає технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», залишено без змін.

На підставі вказаного рішення 08.02.2024 Фондом державного майна України було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №414048169.

Тобто, з 08.02.2024 і станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду власником нерухомого майна, що знаходиться на спірних земельних ділянках, є держава в особі Фонду державного майна України.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що АТ «Укртранснафта» не є належним відповідачем у даній справі в частині пред`явлених позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 2 053 516,27 грн.

Також, відповідач 2 Фонд державного майна України та відповідач 3 Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів не є належними відповідачами у даній справі, оскільки як вбачається із позовної заяви, до них не пред`явлено позивачем жодних позовних вимог. Про це також зазначалося відповідачем 2 та відповідачем 3 у відзиві та поясненнях.

Положеннями частини першої статті 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України). Об`єктом судового захисту відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 14 ГПК України).

Таким чином, у господарському судочинстві реалізується принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формулювання змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вільно, на власний розсуд визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

За змістом цієї засади суд, вирішуючи спір, обмежений сформульованими позивачем у його позовній заяві вимогами, тому вирішення спору судом перебуває в безпосередній залежності від вимог, сформульованих позивачем. Відтак межі судового розгляду судів усіх інстанцій корелюються підставами та предметом пред`явленого позивачем позову.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина перша статті 45 ГПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (пункти 2, 4 частини третьої статті 162 ГПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20 вказано, що звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та що відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 149)).

Оскільки АТ «Укртранснафта», Фонд державного майна України та АРМА не є належними відповідачами у спірних правовідносинах, суд відмовляє задоволенні з цієї підстави.

Відповідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Звягельської міської ради відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2025, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА