ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 Справа № 914/401/25

Господарський суд Львівської області в складі головуючої судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Кравець О.І. розглянувши у судовому засіданні справу за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Груп Компані» (04074, м.Київ, вул. Автозаводська, 2 корпус 66, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (79018, Львівська область, м. Львів, вул. Шараневича І., 1, );

про: стягнення заборгованості у сумі 57 954,65грн,

за участю:

представника позивача: Бойко В.В.

представника відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він-Груп Компані» (далі також позивач, ТОВ «Він-Груп Компані») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою доТовариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (далі також відповідач, ТОВ «Трансмарт СМ») про стягнення заборгованості (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) у сумі 57 954,65 грн

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду і протоколах судових засіданнях.

Заяв про відвід суду не поступало.

Аргументи учасників справи

Аргументи позивача

Підставою для пред`явлення позову, на думку позивача, є порушення відповідачем умов договору про переведення боргу № 130623/31 від 11 червня 2023 року (далі також договір №130623/31).

Відповідно до цього договору відповідач прийняв на себе зобов`язання сплатити заборгованість у розмірі 62 726,91 грн, що виникли за договором поставки № 48-КП/22 від 11 квітня 2022 року (далі також договір № 48-КП/22), у строк до 31 грудня 2024 року.

На момент подання позовної заяви відповідачем було погашено лише частину зобов`язання в розмірі 5 000,00 грн. Таким чином, сума непогашеної заборгованості, яку відповідач зобов`язаний був сплатити до зазначеного строку, становила 57 726,91 грн.

Як стверджує позивач, відповідач визнав борг, підписавши з позивачем акт звіряння розрахунків станом 30 грудня 2024 року, відповідно до якого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 75 024,18 грн, в тому числі 62 726,91 грн. за договором №130623/31.

Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, розмір яких, відповідно до розрахунку, становить 227,74 грн.

Позивач вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач обґрунтовує тим, що отримував правову допомогу від адвоката Бойко В.В. на підставі договору про надання правової допомоги, у зв`язку з чим, при зверненні до суду з позовною заявою ним було подано попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який надалі було підтверджено доказами в останньому судовому засіданні.

Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5'000,00 грн за надану адвокатом професійну правничу допомогу. На думку позивача, зазначена сума є обґрунтованою, співмірною зі складністю справи, обсягом наданих юридичних послуг та витраченим часом, а тому підлягає компенсації за рахунок відповідача.

Аргументи відповідача

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність належного документального підтвердження розрахунку суми боргу.

Зокрема, відповідач зазначає, що між сторонами не було підписано акту взаєморозрахунків, а відтак розмір заборгованості не може вважатися встановленим і підтвердженим.

Щодо нарахованих штрафних санкцій (3% річних), відповідач стверджує, що неможливо здійснити належний аналіз правомірності їх заявлення, оскільки відсутні достовірні дані про точний розмір основного боргу.

Водночас суд зазначає, що альтернативного розрахунку суми заборгованості або заперечень, підтверджених належними доказами, відповідачне надав.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на їхню, на його думку, непомірність та невідповідність складності справи. На думку відповідача, дана справа за своєю природою не є складною, підготовка до її розгляду не потребувала значного обсягу юридичної чи технічної роботи, а розрахунок позовних вимог не викликав особливих труднощів. У зв`язку з цим відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу не підлягають компенсації.

Крім цього, відповідач зауважив, що судовий збір підлягав до сплати у розмірі 2'422,40 грн, оскільки позовна заява подана позивачем в електронній формі.

Обставини справи, встановлені судом

11 червня 2023 року між ТОВ «Він-Груп Компані», первісним боржником ТОВ «Рітейл Україна» та новим боржником - ТОВ «Трансмарт СМ» було укладено договір про переведення боргу №130623/31. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 даного договору первісний боржник переводить свій борг за договором поставки №48-КП/22 від 11 квітня 2022 року (далі - основний договір), а саме - обов`язок оплати заборгованості в розмірі 62 726,91 грн, а новий боржник заміняє первісного боржника у зобов`язанні зі сплати грошових коштів, що виникає із основного договору, і приймає на себе зазначені обов`язки первісного боржника за основним договором. Відповідно до п.п. 2.1 п.2 договору № 130623/31, новий боржник погоджується сплатити борг до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до умов основного договору, в період з 28 жовтня 2022 року по 11 червня 2023 року ТОВ «Він-Груп Компані» здійснило поставку ТОВ «Рітейл Україна» товару на суму 116 970,30 грн, що підтверджується видатковими накладними (№ 2742 від 28 жовтня 2022 року на суму 5 846,40 грн; № 2747 від 28 жовтня 2022 року на суму 2 737,80 грн; № 2798 від 04 листопада 2022 року на суму 8 466,30 грн; № 2875 від 14 листопада 2022 року на суму 8 139,60 грн; № 2935 від 18 листопада 2022 року на суму 14 385,60 грн; № 3000 від 24 листопада 2022 року на суму 5 467,50 грн; № 3078 від 02 грудня 2022 року на суму 8 638,20 грн; № 3308 від 23 грудня 2022 року на суму 1'539,90 грн; № 526 від 10 лютого 2023 року на суму 1'059,70 грн; № 1154 від 20 березня 2023 року на суму 1'036,30 грн; № 1367 від 06 квітня 2023 року на суму 1'217,50 грн; № 1460 від 13 квітня 2023 року на суму 14935,50 грн), що долучені до матеріалів позову.

Однак, у порушення умов договору, ТОВ «Рітейл Україна» оплатило тільки 54 243,39 грн, що підтверджується платіжними інструкціями (№ 5940 від 22 листопада 2022 року; № 530 від 03 лютого 2023 року; № 1382 від 24 березня 2023 року; № 739 від 27 березня 2023 року) та угодами про двосторонній залік зустрічних однорідних вимог від 7 грудня 2022 року, 9 січня 2023 року, 10 березня 2023 року, 11 квітня 2023 року.

Залишок заборгованості за поставлений товар за основним договором в розмірі 62 726,91 грн було переведено на ТОВ «Трансмарт СМ» за договором №130623/31.

Між сторонами (ТОВ «Трансмарт СМ» та ТОВ «Він-Груп Компані») було підписано акт звіряння розрахунків станом 30 грудня 2024 року, відповідно до якого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 75 024,18 грн, в тому числі 62 726,91 грн. за договором №130623/31.

Відтак, суд дійшов висновку, що обставина щодо прийняття ТОВ «Трансмарт СМ» на себе зобов`язання сплатити заборгованість у розмірі 62'726,91 грн, яка виникла у ТОВ «Рітейл Україна» перед ТОВ «Він-Груп Компані» відповідно до умов договору про переведення боргу №?130623/31, підтверджена належними та допустимими доказами.

В той же час, судом встановлено, що 21 червня 2024 року відповідачем було сплачено на рахунок позивача 5000,00 грн (призначення платежу: «оплата за товар за Договором №130623/31/ Переуступка віл 13.06.2023»), що підтверджується платіжною інструкцією № 255 від 21 червня 2024 року.

Відтак, станом на день подання позову сума боргу ТОВ «Трансмарт СМ» перед ТОВ «Він-Груп Компані» за договором про переведення боргу № 130623/31 становить 57 726,91 грн. Крім цього, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 227,74 грн3% річних. Загальний розмір позовних вимог, про стягнення яких і пред`явлено позивачем цей позов, становить 57 954,65 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з умовами договору про переведення боргу № 130623/31 від 11 червня 2023 року відповідач узяв на себе зобов`язання сплатити позивачу заборгованість у розмірі 62 726,91 грн у строк до 31 грудня 2024 року.

Судом встановлено, що заміна боржника у зобов`язанні відбулася шляхом укладення договору про переведення боргу за участі кредитора (позивача), первісного боржника та нового боржника (відповідача).

Відповідно до статті 522 Цивільного кодексу України, визначено, що новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимог кредитора всі заперечення, що грунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Суд констатує, що під час укладення договору про переведення боргу №?130623/31 відповідач не скористався передбаченим законом правом заявити відповідні заперечення та безумовно прийняв на себе зобов`язання, що виникли з основного договору. Відтак, відсутність таких заперечень на момент укладення договору свідчить про визнання відповідачем обсягу зобов`язань та відсутність підстав для сумніву у їх наявності чи дійсності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заміна боржника у зобов`язанні була здійснена за згодою кредитора, у передбаченому законом порядку, та відповідає вимогам статті 520 Цивільного кодексу України, що свідчить про належність правового оформлення переведення боргу.

Статтею 193 Господарського кодексу України, передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем встановлено умовами договору, зокрема, борг підлягав сплаті до до 31 грудня 2024 року.

Відповідач визнав борг, підписавши з позивачем акт звіряння розрахунків станом 30 грудня 2024 року, відповідно до якого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 75 024,18 грн, в тому числі 62 726,91 грн. за договором №130623/31.

Також судом з`ясовано, що згідно з платіжною інструкцією № 255 від 21 червня 2024 року (т.1, а.с.30), відповідачем було частково виконано зобов`язання перед позивачем шляхом сплати 5' 000,00 грн основного боргу.

На підставі поданих матеріалів справи суд установив, що станом на 01 січня 2025 року залишок непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем становить 57 726,91 грн.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання перед ТОВ «Він-Груп Компані», яке не було припинено його виконанням, у зв`язку з чим порушено право позивача на своєчасне та повне отримання належної йому грошової суми від нового боржника ТОВ «Трансмарт СМ» відповідно до умов договору про переведення боргу.

Станом на дату ухвалення рішення, відповідач не надав жодних доказів подальшого погашення вказаної суми, а тому доводи позивача про наявність боргу підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Поданий відповідачем відзив містить лише загальні твердження, які не підкріплені належними та допустимими доказами, а відтак не спростовують обставини, викладені позивачем у позовній заяві, і не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, відповідач не скористався й іншими процесуальними правами для належного захисту: у судові засідання не з`являвся, доказів на підтвердження своїх заперечень та пояснень по суті спору не надавав.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати заборгованості за договором №130623/31, що, в свою чергу, є підставою для стягнення основного боргу у розмірі 57 726,91 грн, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

В силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу3% річних у розмірі 227,74грн.

Розмір 3% річних розраховано позивачем за формулою:

3 % = С x 3 x Д/365/100, де

С- сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період розрахунку, поданий позивачем: з 1 січня 2025 року по 17 лютого 2025 року і становить 48 днів.

Сума 3% річних= 57 726,91 (сума боргу у грн) x 3(процентна ставка у відсотках) x 48(кількість днів)/365/100 = 227,74 грн.

Суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем 3% річних, дійшов висновку, що такий здійснено коректно, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 227,74 грн 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевказані обставини, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими і достовірними доказами та не спростовані відповідачем, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю в розмірі 57 954,65 грн, з яких: основний борг 57 726,91 грн, 3% річних 227,74 грн.

Судові витрати.

Згідно з частиною1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись до суду із позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 221 від 13 лютого 2025 року.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Судом становлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3'028,00 грн.

Водночас позивачем позовна заява подана в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, розмір судового збору, що мав бути внесений у даній справі, підлягав пониженню на коефіцієнт 0,8 та становити 2'422,40 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Беручи до уваги те, що позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК Україниє відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи із системного аналізу положень частини 8 статті 129, частини 3 статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, інші документи, пов`язані із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивач обґрунтував вимоги про стягнення з відповідача витратна професійну правничу допомогу договором про надання правової допомоги № 15/22 від 26 жовтня 2022 року, укладеним між ТОВ «ВІП-ГРУП Компані» та Адвокатським об`єднанням «Вікторії Бойко», додатковим договором № 02/25 від 14 лютого 2024 року до договору про надання правової допомоги № 15/22 від 26 жовтня 2022 року, актом про надану правову допомогу №03/25 від 4 квітня 2025 року, платіжною інструкцією № 520 від 8 квітня 2025 року на суму 5'000,00 грн із зазначенням призначення платежу «оплата за надання правової допомоги згідно акту №03/25 від 04.04.2025 без ПДВ».

Згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua) Бойко Вікторія Володимирівна має право здійснювати адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва серії №000312 від 22.02.2016, виданого Радою адвокатів Львівської області.

Відповідач подав заперечення щодо заяви позивача про стягнення судових витрат з відповідача, в якій зазначив про неспівмірність витрат у розмірі 5000,00 грн, оскільки, на його думку, позовна заява у справі № 914/401/25 є такою, що не потребує значних витрат часу на її підготовку.

Згідно з ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме адвокатом позивача складалися документи як по суті справи, так і з процесуальних питань, адвокат брав участь у судових засіданнях. Оцінюючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений час та загальну тривалість розгляду, а також заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5'000,00 грн. є обґрунтованою, співмірною із фактично виконаною адвокатом роботою та відповідає реальному обсягу наданих правничих послуг.

Керуючись ст. ст. 2, 42, 46, 74, 73, 76-78, 80, 86, 129, 236-241, 252 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (79018, Львівська область, м. Львів, вул. Шараневича І., 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Груп Компані» (04074, м. Київ, вулиця Автозаводська, 2 корпус 66, ) 57 954,65 грн заборгованості, з яких з основний борг 57 726,91 грн, 3% річних 227,74 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (79018, Львівська область, м. Львів, вул. Шараневича І., 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Груп Компані» (04074, м. Київ, вулиця Автозаводська, 2 корпус 66, ) 2 422,40 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Накази видати в порядку, передбаченому ст.327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано10.06.2025.

Суддя Бургарт Т.І.