РІШЕННЯ

04 червня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/241/25

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

за участі секретаря судового засідання: Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Академія міжнародних транспортних перевезень"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТС Трейдінг Україна"

про стягнення основного боргу в розмірі 64 268 грн, 3% річних у розмірі 3 811,34 грн, інфляційних втрат в розмірі 18 537,97 грн

представники сторін не прибули.

Суть справи:

Через систему "Електронний суд" до Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Академія міжнародних транспортних перевезень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТС Трейдінг Україна" про стягнення 86 617,31 грн заборгованості.

Судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що його контрагентом не виконано належним чином умови договору №23-15.02П від 15.02.2023 в частині повної оплати послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник позивача у судове засідання не прибув, однак 03.06.2025 через систему "Електронний суд" від нього надійшла заява №б/н (вх. №4039) від 03.06.2025 про розгляд справи без його участі.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, відзиву на позов, не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку визначеному процесуальним законодавством. Зокрема, довідка про доставку електронного листа (ухвали про відкриття провадження у справі) ТОВ "ГТС Трейдінг Україна" 24.04.2025 о 15:14 знаходиться у матеріалах справи.

З огляду на викладене в сукупності, з метою дотримання розумних строків вирішення цього спору, приймаючи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти росії" суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов та неявка його представника у судове засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що за ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розгляд даного спору здійснювався без технічної фіксації судового процесу в порядку ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Академія міжнародних транспортних перевезень" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГТС Трейдинг Україна" (Замовник) 15.02.2023 було укладено договір №23-15.02 П на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до п.1.2 якого Перевізник (Виконавець) бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж (згідно товарно-транспортною накладною на вантаж) за маршрутами відповідно до поданих Замовником заявок і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник зобов`язується сплатити плату за перевезення вантажу.

Даний договір регулює взаємовідносини сторін при здійсненні автомобільних перевезень нафтопродуктів (надалі-Вантаж) в міжнародному та внутрішньодержавному сполученнях (Україна, країни СНД та інші держави), транспортними засобами Перевізника (п.1.1 угоди).

Відповідно до п.2.2 договору перевезення вантажу проводиться на підставі письмової заявки (замовлення) Замовника. На кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке укладається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Замовника і передається Перевізнику за допомогою електронної пошти (сканкопія) або факсимільного зв`язку, в якому узгоджуються конкретні умови перевезення. А саме: найменування вантажу, вага, маршрути перевезення, дата і час подачі транспортного засобу під завантаження, вартість перевезення, кількість і тип необхідних транспортних засобів, адреса та місць завантаження і розвантаження вантажу, вантажоодержувач, спосіб навантаження та розвантаження, термін доставки вантажу одержувачу і інші особливості перевезення вантажу. Будь-які зміни, що вносяться до замовлення (заявки), повинні бути оформлені в письмовій формі і підписання обома сторонами. Замовлення (заявка) є невід`ємною частиною цього договору. У разі виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за цим договором пріоритетними є умови (відомості), зазначені у замовленні (заявці).

Факт виконання робіт (надання послуг) підтверджується Актом виконаних робіт (послуг), який складається Перевізником протягом 5-ти банківських днів після надання послуг, зазначеної у п.1.2 договору. Акт підписується уповноваженими представниками сторін. Підписи сторін засвідчуються печатками (п.2.5 угоди).

Згідно з п.3.2.14 укладеного правочину, після надання послуг з перевезення Перевізник зобов`язується протягом доби надати Замовнику наступні документи: рахунок-фактуру, акт виконаних робіт (послуг), податкову накладну, товарно-транспортну накладну.

У розділі 4 договору сторони погодили порядок розрахунків. Так, вартість послуг Перевізника узгоджується сторонами в Тарифних додатках до цього договору. Замовник проводить оплату Перевізнику за перевезення вантажу на підставі рахунку-фактури, протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт (послуг) та отримання Замовником інших документів, зазначених у п.3.2.14 угоди.

Згідно п.8.4. правочину якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про його розірвання, термін його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік. За відсутності такого повідомлення та з огляду на посилання на договір №23-15.02 від 15.02.2023 у первинних документах, що складені обома учасниками цього спору у 2024 році, суд прийшов до висновку про те, що його контрагенти за взаємною згодою поширили дію спірного правочину на 2024 рік.

На виконання досягнутих домовленостей за період з 09.03.2024 по 07.09.2024 Перевізником надано Замовнику послуги з перевезення нафтопродуктів на загальну суму 111 800 грн, що підтверджується наступними документами, а саме:

1) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №176 від 09.03.2024 на загальну суму 50 000 грн (Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH460 д/н НОМЕР_1 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-40 CL д/н НОМЕР_2 до кордону України за маршрутом Новий Іскир (Болгарія) - Рені (700 км)); рахунок на оплату №127 від 05.03.2024; міжнародна товарна транспортна накладна CMR 253425z4; податкова накладна №62 від 09.03.2024.

2) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №177 від 09.03.2024 на загальну суму 9600 грн (Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH460 д/н НОМЕР_1 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-39 CL д/н ВН0363ХG за маршрутом Рені - Одеса (298 км)); рахунок на оплату №192 від 09.03.2024; товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0000-000336/00002009 від 09.03.2024; податкова накладна №63 від 09.03.2024р.

3) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №353 від 25.04.2024 на загальну суму 17000 грн (Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH460 д/н НОМЕР_1 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-40 CL д/н НОМЕР_3 до кордону України за маршрутом Констанца (Румунія) - Рені (237)); рахунок на оплату №332 від 22.04.2024; міжнародна товарно-транспортна накладна CMR 2410/2024; податкова накладна №132 від 25.04.2024.

4) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №386 від 25.04.2024 на загальну суму 9600 грн ( Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH460 д/н НОМЕР_1 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-40 CL д/н НОМЕР_3 за маршрутом Рені - Одеса (298 км)); рахунок на оплату №386 від 25.04.2024; товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №0000-000506/00002220 від 25.04.2024; податкова накладна №133 від 25.04.2024.

5) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1044 від 07.09.2024 на загальну суму 16 000 грн (Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH д/н НОМЕР_4 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-39 Т д/н НОМЕР_3 до кордону України за маршрутом Констанца (Румунія) - Рені (237 км)); рахунок на оплату №999 від 05.09.2024: міжнародна товарно-транспортна накладна CM 2410/2024; податкова накладна №31 від 07.09.2024.

6) Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1045 від 07.09.2024 на загальну суму 9600 грн (Найменування послуг: Послуги з перевезення нафтопродуктів автомобілем VOLVO FH д/н НОМЕР_4 , напівпричепом-цистерною LAG О-3-39 Т д/н НОМЕР_3 за маршрутом Рені - Одеса (298 км); рахунок на оплату №1000 від 07.09.2024; товарно-транспортна накладна №Ф-1471 від 07.09.2024; податкова накладна №32 від 07.09.2024.

Акти здачі-приймання (надання послуг) підписані накладенням електронного цифрового підпису від імені позивача Ступаєнко Анастасією Іванівною, а від імені відповідача Дикуном Дмитром Анатолійовичем. При цьому, вказані Акти підписані посадовими особами обох сторін договору без жодних зауважень, застережень чи заперечень.

Між сторонами 06.06.2024 укладено Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.03.2024 по 06.06.2024, за змістом якого у відповідача наявна заборгованість перед позивачем на суму 86 200 грн. Вказаний Акт підписаний накладенням електронного цифрового підпису посадовими особами обох сторін договору.

Відповідачем 18.10.2024 частково здійснено оплату за здійсненне перевезення вантажу на суму 47 532 грн. Таким чином його заборгованість перед Перевізником за Договором №23-15.02 П від 15 лютого 2023, за твердженням останнього, становить 64 268 грн.

В подальшому, 19.03.2025, на адресу ТОВ "ГТС Трейдинг Україна" через систему електронного документообігу Medoc позивачем було направлено Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 19.03.2025, згідно якого у відповідача наявна заборгованість на суму 64 268 грн. Станом на дату подання позовної заяви Акт звіряння відповідачем не підписано.

Отже, Замовником не виконано зобов`язання по оплаті Перевізнику вартості послуг у строк, обумовлений в п.4.2 договору №23-15.02 П від 15.02.2023, що слугувало підставою для звернення його контрагента до суду з відповідним позовом.

Дослідивши подані докази та наведені обґрунтування суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що договір відповідає положенням глави 63 Цивільного кодексу України як різновид послуги та транспортного експедирування, яка безпосередньо споживається замовником, та міжнародним конвенціям з вантажних перевезень, до яких приєдналась Україна.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 306 Господарського кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою особою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічна норма міститься в ст. 307 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Крім того, укладений між сторонами договір про надання транспортних послуг має ознаки договору транспортного експедирування, а відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Суд зазначає, що перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування визначено ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, у тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

В силу ст.6 Закону України "Про транзит вантажів", котрий визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Окрім цього суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (стаття 53 Закону вказаного Закону).

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19.05.1956 (далі - Конвенція).

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 №72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

За висновками суду, товарно-транспортна накладна є документом, що засвідчує факт перевезення. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація належить до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік власниками автомобільного транспорту - перевізниками та вантажовідправниками і вантажоодержувачами - замовниками.

Отже, товарно-транспортна накладна належить до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб`єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов`язковим.

Аналогічного висновку щодо виду документів необхідних для підтвердження операції з перевезення вантажу дійшов і Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 року у справи № 922/51/20.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього оплатного договору; укладений правочин не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України). Договір відповідає положенням глави 63 Цивільного кодексу України як різновид послуги та транспортного експедирування, яка безпосередньо споживається замовником, та міжнародним конвенціям з вантажних перевезень, до яких приєдналась Україна.

При цьому, суд враховує, що договір не містить застережень щодо заборони сторонам спілкуватись за допомогою електронної пошти або електронних месенджерів, як позивач, так і відповідач використовував такий спосіб спілкування та надіслання документів.

Згідно із ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною;

Відповідно до ст.6 цього ж Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Згідно із ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.8 цього ж Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно із п.10-16 ч.1 ст.1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" електронна довірча послуга - електронна послуга, що надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; електронна печатка електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються для забезпечення достовірності походження пов`язаних електронних даних, або для засвідчення електронних підписів підписувачів на електронних документах, або для засвідчення відповідності копій документів оригіналам та виявлення порушення цілісності; електронна позначка часу електронні дані, що пов`язують інші електронні дані з конкретним моментом часу для засвідчення наявності цих електронних даних на цей момент часу; електронна послуга будь-яка послуга з надання певного матеріального чи нематеріального блага на користь іншої особи, яка надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; електронні дані будь-яка інформація в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання електронних даних за участю третіх осіб, може здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без їх використання;

Згідно із ч.5 ст.18 наведеного правового акту, електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Акти надання та рахунки не заперечені та не спростовані відповідачем. Більше того, здійснення останнім оплат на рахунок позивача за надані послуги з перевезення вантажів з посиланням на договір перевезення №23-15.02 від 15.02.2025 є діями, що свідчать про визнання відповідачем свого обов`язку з оплати вартості вказаних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з надання послуг внутрішньодержавного та міжнародного перевезення вантажу, які були обумовлені договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом, у зазначених в ньому обсягах та із належною якістю. При цьому, відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих послуг без будь-яких зауважень.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 64 268 грн, яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами укладеного учасниками спору договору передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (послуг) та отримання Замовником інших документів, зазначених у п.3.2.14. договору.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із поданим позивачем розрахунком, за неналежне виконання умов договору Товариству за період з 16.03.2024 до 17.04.2025 нараховані інфляційні втрати на суму 18 537,97 грн та 3 811,34 грн трьох відсотків річних.

Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи період існування заборгованості, розмір боргу, часткову оплату, провівши відповідний перерахунок, суд вважає, що правомірно є заявлена позивачем сума інфляційних втрат в розмірі 12 079,11 грн та 3% річних в розмірі 2 455,32 грн. В решті позову, в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, слід відмовити за безпідставністю їх нарахування.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд зазначає, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі перед тим судом, який розглядає справу та надає цьому доказу юридично значущу оцінку.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ" Академія міжнародних транспортних перевезень" задовольнити частково.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТС Трейдінг Україна" (вул. Маркіяна Шашкевича, буд. 3, каб. 21, м. Тернопіль, 46008, ідент. код 44744228) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Академія міжнародних транспортних перевезень" (вул. Ланжеронівська, буд. 5, прим. 501, м. Одеса, 65026, ідент. код 35818037) основний борг у розмірі 64 268 (шістдесят чотири тисячі двісті шістдесят вісім) грн заборгованості, 3% річних у розмірі 2 455 (дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) грн 32 коп., інфляційних втрат у розмірі 12 079 (дванадцять тисяч сімдесят дев`ять) грн 11 коп. та 2 754 (дві тисячі сімсот п`ятдесят чотири) грн 80 коп. в повернення сплаченого судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення - 10.06.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко