ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 902/966/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (головуючий суддя - Гудак А.В., судді: Олексюк Г.Є., Мельник О.В.) та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 (суддя Нешик О.С.) щодо відмови у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А.

у справі №902/966/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

про стягнення 193 720 977,52 грн заборгованості за договором транспортування природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі також - ТОВ "Оператор ГТС України") звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом, у якому просило стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі також - АТ "Вінницягаз") заборгованість у розмірі 193 720 977,52 грн, з яких: 145 241 312,37 грн - основний борг, 13 666 767,48 грн - пеня, 30 783 919,74 грн - інфляційні втрати, 4 028 977,93 грн - 3% річних.

2. Господарський суд Вінницької області рішенням від 23.02.2024 у справі №902/966/22 позов задовольнив частково. Стягнув з АТ "Вінницягаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 145 241 312,37 грн основного боргу, 6 713 652,14 грн пені, 2 014 488,97 грн 3% річних, 30 783 919,74 грн інфляційних втрат та 867 276,61 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 6 953 115,34 грн пені та 2 014 488,96 грн 3% річних - відмовив. Судовий збір в сумі 1 073,39 грн залишив за позивачем.

3. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 14.05.2024, яку Верховний Суд постановою від 11.07.2024 залишив без змін, рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 змінив у частині стягнення пені та 3% річних. Резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 виклав в наступній редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з АТ "Вінницягаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 145 241 312,37 грн - основного боргу, 6 799 090,87 грн - пені, 2 008 556,78 грн - 3% річних, 30 783 919,74 грн - інфляційних втрат та 868 002,66 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовити". Стягнув з АТ "Вінницягаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 577,79 грн.

4. На виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 Господарський суд Вінницької області 01.08.2024 видав відповідні накази.

5. 11.10.2024 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. (далі також - приватний виконавець) виніс:

- постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22, в якій зазначив, що в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просить відкрити провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22 у частині стягнення з АТ "Вінницягаз" на користь ТОВ ""Оператор ГТС України" 27 801 592,92 грн, яка виникла після 28.02.2022 та не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу";

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10% суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, у сумі 2 780 159,29 грн;

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 431,00 грн;

- постанову про приєднання виконавчого провадження НОМЕР_2 до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

6. АТ "Вінницягаз" звернулося до Господарського суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо незупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22.

7. Вказана скарга обґрунтована, зокрема, таким:

(1) на спірні правовідносини, які виникли між сторонами в частині зобов`язань з оплати вартості щодобових негативних небалансів за період квітня, травня, вересня-жовтня, грудня 2021 року, стягнення яких було предметом спору в цій справі №902/966/22, поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", у зв`язку з чим виконавче провадження щодо примусового виконання рішення про стягнення такої заборгованості (за період квітня, травня, вересня-жовтня, грудня 2021 року) відповідно до положень пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає зупиненню;

(2) АТ "Вінницягаз" звернулось до приватного виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2, однак останній не надав заявнику жодної відповіді та не зупинив виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у цій справі №902/966/22.

8. Господарський суд Вінницької області ухвалою від 11.12.2024 у справі №902/966/22 відмовив у задоволенні скарги АТ "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. від 25.10.2024 у справі №902/966/22.

9. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що:

(1) заборгованість за судовим рішенням у цій справі підлягає врегулюванню за Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", проте не у всій сумі, а лише в частині заборгованості, пені, річних та інфляційних втрат, які виникли в період з 01.01.2020 по 28.02.2022;

(2) приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання постанови за інший період (період після 28.02.2022), що вказує на хибність викладених у скарзі доводів боржника, адже участь останнього в процедурі за вказаним Законом, у тому числі й частково, не надає йому права на списання будь-яких інших заборгованостей, що не стосуються дії цього Закону, відповідно не позбавляють стягувача права щодо стягнення таких (інших) сум;

(3) зазначена стягувачем у заяві про примусове виконання заборгованість як частина стягнутої постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 в справі №903/966/22 заборгованості, не підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", з огляду на що суд вважав доводи боржника стосовно того, що приватний виконавець мав зупинити вчинення виконавчих дій також у сумі, котра не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", безпідставними та такими, що прямо суперечать пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

10. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2025 змінив мотивувальну частину ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги АТ "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., виклавши її в редакції цієї постанови. В решті ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги АТ "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. залишив без змін. Справу №902/966/22 повернув Господарському суду Вінницької області.

11. Змінюючи мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що визначальним у цій справі є питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій задля виконання судового рішення у справі №902/966/22, яке місцевий господарський суд не досліджував. Під час самостійного з`ясування вказаного питання в аспекті доводів відповідача (апелянта) стосовно того, що корпоративні права АТ "Вінницягаз", перебувають в управлінні Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА), врахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.12.2024 у справі №903/62/23, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у приватного виконавця повноважень на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо АТ "Вінницягаз", активи якого передані в управління держави в особі АРМА, що, як зазначив суд, виключає підстави для задоволення скарги боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

12. АТ "Вінницягаз" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №902/966/22 скасувати; (2) ухвалити нове рішення, яким скаргу АТ "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. в межах ВП НОМЕР_2 від 25.10.2024 задовольнити в повному обсязі; (3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22.

13. Підставою касаційного оскарження скаржник визначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині врегулювання заборгованості та нарахованих пені, інфляційних нарахувань та 3% річних) та неврахування висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 11.07.2024 у справі №921/366/23, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

14. Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2024 у справі №921/366/23, приватний виконавець не є учасником процедури врегулювання заборгованості, визначеної Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а відповідно до пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення у цій справі як в частині стягнення основної заборгованості, так і в частині стягнення пені та додаткових нарахувань, у тому числі й нарахованих у період після 28.02.2022;

(2) на момент звернення боржника до приватного виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій були наявні дві обов`язкові обставини для такого зупинення, передбачені пунктом 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: сума основного боргу, що стягується за наказом у цій справі №902/966/22, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу"; - АТ "Вінницягаз" (боржник) перебуває в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;

(3) не зупинивши виконавче провадження за наведених підстав, приватний виконавець допустив неправомірну бездіяльність, чим порушив майнові права боржника.

15. ТОВ "Оператор ГТС України" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

16. За твердженнями позивача:

(1) оскільки 3% річних, інфляційні втрати та пеня, нараховані після 28.02.2022, не підлягають врегулюванню Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", відповідно можуть бути примусово стягнуті, у приватного виконавця не було правових підстав зупиняти виконавче провадження, відкрите виключно щодо стягнення заборгованості, яка виникла після 28.02.2022, адже таке зупинення не відповідатиме положенням пункту 15 частини першої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження";

(2) висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.07.2024 у справі №921/366/23, не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли у цій справі №902/966/22, з огляду на відмінність фактичних обставин справ а також доводів та підстав оскарження, з урахуванням яких Верховний Суд виснував про застосування пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема з огляду на те, що у справі №921/366/23 питання періоду виникнення заборгованості не досліджувалось. Таке питання було предметом дослідження в іншій справі, а саме у справі №904/4463/23.

Позиція Верховного Суду

Щодо оскарження постанови апеляційного суду

17. Відповідно частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Верховний Суд зауважує, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

19. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.

20. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

21. Відповідно до імперативних норм частини другої статті 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

22. Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця та постанова апеляційного суду, якою останній змінив мотивувальну частину вказаної ухвали, виклавши її в редакції цієї постанови та залишивши в решті цю ухвалу без змін.

23. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода відповідача (боржника) як з ухвалою суду першої інстанції, так й з постановою апеляційного суду, про що свідчить прохальна частина його касаційної скарги, а саме з мотивами, які в основу відмови в задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця поклав саме суд першої інстанції (пункт 8 цієї постанови), який вважав, що визначена стягувачем у заяві про примусове виконання заборгованість як частина стягнутої постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 в справі №903/966/22 заборгованості, не підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", що, в свою чергу, виключає обов`язок приватного виконавця зупинити примусове виконання рішення щодо стягнення такої заборгованості на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

24. Підставою касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду скаржник визначає неправильне застосування судами норми матеріального права (пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", норм Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" в частині врегулювання заборгованості та нарахованих пені, інфляційних нарахувань та 3% річних) та неврахування висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 11.07.2024 у справі №921/366/23, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

25. Проте, в аспекті визначеної підстави касаційного оскарження та її обґрунтування, скаржник за текстом касаційної скарги жодним чином не спростовує остаточні мотиви для відмови в задоволенні його скарги на бездіяльність приватного виконавця, з яких, змінюючи мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, виходив апеляційний суд (пункт 10 цієї постанови), а саме - відсутність у приватного виконавця повноважень на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо АТ "Вінницягаз", активи якого передані в управління держави в особі АРМА, про що суд апеляційної інстанції виснував з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.12.2024 у справі №903/62/23.

26. Тобто, оскаржуючи постанову апеляційного суду, якою останній, зокрема, змінив мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції, тобто змінив мотиви відмови в задоволенні скарги на бездіяльність приватного виконавця, скаржник не спростовує та не оскаржує визначені апеляційним судом остаточні мотиви для такої відмови, що в контексті визначеної ним підстави касаційного оскарження та наведеного обґрунтування виключає задоволення його касаційної скарги в частині скасування постанови апеляційного суду.

27. Водночас з огляду на те, що зміна мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність приватного виконавця в оскаржуваній скаржником постанові безпосередньо обґрунтована висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 19.12.2024 у справі №903/62/23 щодо змісту управління активами, від яких, як встановив Суд у ході здійснення касаційного провадження у цій справі, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду відступив у постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24, Суд зазначає таке.

28. Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

29. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

30. Частиною четвертою статті 236 ГПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

31. Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

32. Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

33. Відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

34. З огляду на те, що постанова Верховного Суду від 16.05.2025 у справі №903/421/24 ухвалена після подання АТ "Вінницягаз" касаційної скарги в цій справі, Суд вважає за необхідне врахувати викладені в ній висновки під час касаційного перегляду судових рішень у цій справі №902/966/22 відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК.

35. Як вбачається зі змісту постанови від 16.05.2025 у справі №903/421/24, предметом вирішення у межах касаційного перегляду об`єднана палата визначила питання щодо: (1) з`ясування правової природи управління арештованими активами, яке здійснюється відповідно до частини одинадцятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та положень Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон України №772-VIII), а також норм Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), зокрема глави 70, яка регламентує договірне управління майном, та глави 23, що встановлює загальні засади здійснення права власності; (2) наявності / відсутності підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23; (3) наявності / відсутності відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" повноважень у приватного виконавця на вчинення виконавчих дій щодо боржника з урахуванням його участі у процедурі врегулювання заборгованості та статусу активів, переданих у тимчасове управління АРМА.

36. Щодо першого питання, проаналізувавши вищезазначені норми, об`єднана палата в постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24 зазначила, зокрема таке:

"8.40. Отже, аналіз статей 317, 1033 ЦК України та пункту 4 частини першої статті 1 Закону України №772-VIII свідчить, що право власності, право довірчої власності, а також управління активами включає так звану "тріаду" правомочностей власника.

8.41. Проте наявність однакових правомочностей не дозволяє ототожнювати зазначені правові інститути, оскільки право власності - це класичний інститут приватного права, у межах якого особа має повне, самостійне і незалежне право розпоряджатися майном у власних інтересах, а право довірчої власності (управління майном) - також належить до приватноправової сфери, але передбачає фідуціарний характер відносин: управитель володіє, користується і розпоряджається майном не для себе, а в інтересах іншої особи, тобто установника управління. Натомість управління активами відповідно до Закону №772-VIII є правовим механізмом, що застосовується у кримінальному провадженні та у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами.

8.42. Об`єднана палата висновує, що управління арештованим майном АРМА має характер строкового повноваження спеціального призначення, яке виникає на підставі судового рішення або згоди власника. Воно має ознаки тимчасовості (діє до моменту скасування арешту або завершення провадження) та цільового характеру (служить для збереження майна). При цьому управитель відповідно до частини третьої статті 21 Закону України №772-VIII не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.

8.43. Отже, власник активу зберігає право власності навіть у випадку передачі майна в управління АРМА. Управління не змінює титулу власності - воно лише обмежує реалізацію окремих правомочностей, як-от користування чи розпорядження, і лише на час дії арешту. Це узгоджується зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини, які гарантують непорушність права власності та передбачають, що позбавлення цього права можливе лише за законом, в інтересах суспільства та з дотриманням принципу пропорційності.

8.44. Чітке розмежування між правом власності та управлінням майном у межах КПК України та Закону України №772-VIII є необхідною умовою дотримання конституційного принципу недоторканності власності та забезпечення балансу між публічним інтересом і захистом прав особи. Це також узгоджується з положеннями статті 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини щодо втручання у мирне володіння майном.

8.45. Отже, управління активами, переданими відповідно до статті 100 КПК України та положень Закону України №772-VIII, не є тотожним або рівнозначним за правовим змістом праву власності, передбаченому статтями 316 та 317 ЦК України.".

37. З урахуванням викладених у цій постанові правових висновків (пункти 8.37- 8.45 цієї постанови), об`єднана палата вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23, про те, що зміст управління активами є тотожним змісту права власності, наведеному у статті 317 ЦК України (власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном) (пункт 8.46 постанови від 16.05.2025 у справі №903/421/24).

38. Враховуючи зазначене, в аспекті наведених апеляційним судом мотивів для відмови в задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця, а саме щодо відсутності в останнього повноважень на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо АТ "Вінницягаз", активи якого передані в управління держави в особі АРМА, Суд зазначає таке.

39. Відповідно до статті 339 ГПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

40. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

41. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина перша статті 18 ГПК).

42. Відповідно статті 326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

43. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК).

44. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

45. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

46. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

47. Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

48. У силу частини першої статті 14 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець є одним з учасників виконавчого провадження.

49. Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведені в статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" через визначення переліку прав і обов`язків виконавця.

50. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

51. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

52. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

53. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 5 вказаного Закону приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

54. З огляду на наведене та враховуючи, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24 відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23, про те що зміст управління активами є тотожним змісту права власності, наведеному в статті 317 ЦК України (власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном) (пункт 8.46 постанови від 16.05.2025 у справі №903/421/24), Суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність у приватного виконавця повноважень на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо АТ "Вінницягаз" (боржника), активи якого передані в управління держави в особі АРМА, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, зокрема норм статей 1, 5 та 18 Закону України "Про виконавче провадження", які не містять обмежень щодо примусового виконання рішення у разі тимчасового управління активами без зміни форми власності, оскільки управління активами, здійснюване АРМА, не змінює титулу власності та не перетворює активи на державну власність, а тому саме перебування частки у статутному капіталі товариства в управлінні АРМА не може бути підставою для заборони приватному виконавцеві здійснювати примусове виконання судового рішення (пункт 8.68 постанови Верховного Суду від 16.05.2025 у справі №903/421/24).

55. Наведене свідчить, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування.

Щодо оскарження ухвали суду інстанції

56. З огляду на скасування постанови апеляційного суду, якою останній помилково змінив мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця, Суд у контексті визначених скаржником вимог (щодо скасування такої ухвали) та підстав касаційного оскарження (неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, щодо обов`язку приватного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій), Суд зазначає таке.

57. Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

58. Відповідно до пункту 15 частини першої статті 34 вказаного Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

59. Згідно з частиною другою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

60. За змістом частини 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

61. Відповідно до частини одинадцятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.

62. З огляду на наведене, приватний виконавець на підставі постанови НКРЕКП про включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, зупиняє вчинення виконавчих дій щодо такого підприємства, а також знімає накладені арешти на майно та грошові кошти у випадку, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (постанови Верховного Суду від 30.10.2023 у справі №925/555/21, від 11.07.2024 у справі №921/366/23, на неврахування висновків в якій вказує скаржник, від 12.12.2024 у справі №924/395/24, від 20.01.2025 у справі №924/396/24, від 26.02.2025 у справі №910/9745/22, від 16.05.2025 у справі №903/421/24, яку Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК).

63. У постанові 17.01.2025 у справі №925/958/22 Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини 11 статті 35 такого Закону у випадку, передбаченому пунктом 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". Тобто ключовим критерієм є включення боржника до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

64. Зважаючи на норми статті 19 Конституції України та статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець (приватний / державний) повинен вчиняти виконавчі дії не лише із дотриманням цього Закону, а й відповідно до інших нормативно-правових актів, додержання яких є обов`язковим при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

65. Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у разі прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що цей закон буде застосовуватися. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №908/1525/16.

66. Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" у статті 1 визначає:

- процедура врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу - заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість у разі її погашення;

- реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- учасники процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) - постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 01.01.2020, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

67. Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру (стаття 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу").

68. Згідно зі статтею 3 вказаного Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до реєстру, який веде НКРЕКП. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.

69. Як встановив суд першої інстанції, постановою НКРЕКП від 16.11.2022 №1464 АТ "Вінницягаз" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, що свідчить про те, що АТ "Вінницягаз" є суб`єктом правовідносин, що врегульовані Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

70. З аналізу положень зазначеного Закону та наведеного визначення процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, викладеного у статті 1 цього Закону, вбачається проведення таких процедур врегулювання заборгованості: процедури взаєморозрахунків (стаття 4), процедури реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування (стаття 5), процедури списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування (стаття 6).

71. За змістом статті 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

72. Врегулюванню відповідно до цього Закону підлягає заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, яка виникла з 01.01.2020 по 28.02.2022 включно (стаття 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу").

73. Гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів визначені статтею 7 вказаного Закону, відповідно до якої НАК "Нафтогаз України", особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, заборгованість перед якими (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість) підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, мають право на відшкодування з державного бюджету додаткових витрат на сплату процентів та інших витрат у зв`язку із запозиченням коштів з метою покриття касових розривів, що утворилися внаслідок врегулювання заборгованості відповідно до статей 5-6 цього Закону, в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

74. Отже, наведеними положеннями Закону передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (постанова Верховного Суду від 16.05.2025 у справі №903/421/24).

75. При цьому зупинення вчинення виконавчих дій на час перебування боржника у Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", є обмеженням, передбаченим Законом, дія якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

76. У справі, що розглядається, суд першої інстанції, зокрема, з огляду на норми статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", які наведені у пункті 72 цієї постанови, встановив, що заборгованість боржника за судовим рішенням у цій справі підлягає врегулюванню за вказаним Законом, проте вважав, що не у всій сумі, а лише в частині заборгованості, пені, річних та інфляційних втрат, котрі виникли в період з 01.01.2020 по 28.02.2022, що, за висновками місцевого господарського суду, виключає обов`язок приватного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у цьому випадку, так як приватний виконавець відкрив виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості лише щодо частини стягнутої заборгованості, яка виникла за інший період (період після 28.02.2022).

77. Суд вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, адже виконавець (державний / приватний) не є учасником процедури врегулювання заборгованості, визначеної Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" та пунктом 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно не уповноважений визначати її результати та хід проведення.

78. Встановивши, що АТ "Вінницягаз" включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а його заборгованість за судовим рішенням у цій справі як заборгованість, визначення якої узгоджується з положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених цим Законом, приватний виконавець на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні, у тому числі в частині визначеної стягувачем у заяві про примусове виконання заборгованості як частини стягнутої у цій справі №903/966/22 заборгованості - пені, 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані після 28.02.2022 (за виключенням витрат по оплаті судового збору, які не підлягають врегулюванню відповідно до цього Закону).

79. У контексті наведеного Суд відзначає, що закон не надає виконавцю повноважень оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає врегулюванню в межах процедури, передбаченої Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". Визначення та затвердження розміру такої заборгованості здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1179 (на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків).

80. Самостійна оцінка приватним виконавцем того, яка частина заборгованості включається до врегулювання, по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить не лише положенням Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а й загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень.

81. Отже, виявивши наявність вказаних законних передумов, приватний виконавець зобов`язаний був зупинити виконавчі дії в межах спірного виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", однак, як вбачається з матеріалів справи, не вчинив цього, навіть після звернення боржника з відповідною заявою не зупинив вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні, чим допустив неправомірну бездіяльність та порушення прав боржника.

82. Суд першої інстанції наведеного не врахував, а тому помилково відмовив у задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця, що є підставою для скасування відповідної ухвали місцевого господарського суду та ухвалення нового рішення про задоволення такої скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

83. Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

84. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

85. Згідно з частинами першою-третьою статті 311 ГПК суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

86. З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги боржника на бездіяльність приватного виконавця та постанова апеляційного суду, якою останній змінив мотивувальну частину вказаної ухвали, виклавши її в редакції цієї постанови та залишивши в решті цю ухвалу без змін, підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення такої скарги, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

87. Відповідно до статті 344 ГПК судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

88. Оскільки скарга АТ "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений АТ "Вінницягаз" судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 4 844, 80 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору) покладається на приватного виконавця

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича у справі №902/966/22 скасувати.

3. Скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича у справі №902/966/22 задовольнити.

4. Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо незупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22.

5. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22.

6. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 25/2, приміщення №3, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (21012, місто Вінниця, провулок Костя Широцького, будинок, 24, ) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.

7. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді І.Д. Кондратова

В.І. Студенець