РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2025Справа № 910/13499/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/13499/24

За позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський»

про стягнення 2218715,68 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Нестерова І.Г.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський» (далі - відповідач) про стягнення 2218715,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №085-03015 від 16.05.2019 несвоєчасно розрахувався за отриманні послуги, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 90697,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 2128018,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/13499/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

У судовому засіданні 28.01.2025, суд, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 20.05.2025.

У судовому засіданні 20.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, тоді як відповідач у судове засідання не з`явився хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуальних документів до електронного кабінету відповідача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, втім про причини своєї неявки не повідомив і не подав жодних клопотань, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 178, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачам був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У судовому засіданні 20.05.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2019 року між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке в процесі реорганізації перетворено у Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський», як користувачем, укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0825-03015 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга).

У свою чергу, користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору (пункт 1.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу обумовлені умовами договору послуги, проте відповідач зобов`язань з оплати вартості поставленого товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 справі №910/13564/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 265147,11 грн 3% річних, 1000337,12 грн інфляційних втрат та 190626,94 грн судового збору. Провадження в частині позовних вимог про стягнення 11442978,12 грн основного боргу закрито. В іншій частині позову відмовлено.

Під час розгляду справи №910/13564/23, судом було встановлено, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання узгоджених послуг та факт неналежного виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим виник борг у розмірі 11442978,12 грн.

Разом з тим, як встановлено судом у справі №910/13564/23, в ході її розгляду відповідачем було сплачено наявну заборгованість за отримані послуги по договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0825-03015 від 16.05.2019, що підтверджується платіжними інструкціями на загальну суму 12852000,00 грн.

Таким чином, відповідач у повному обсязі сплатив наявну у нього суму заборгованості за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що слугувало підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 11442978,12 грн на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0825-03015 від 16.05.2019 по сплаті позивачу вартості послуг у розмірі 11442978,12 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/13564/23 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/13564/23, відповідачем у повному обсязі виконано зобов`язання по оплаті отриманих послуг лише 28.12.2023.

Відтак, оскільки, відповідач своє грошове зобов`язання за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0825-03015 від 16.05.2019 належним чином виконав лише 28.12.2023, позивачем заявлено у даному спорі вимогу про стягнення інфляційних втрат у загальному розмірі 2128018,64 грн та 3% річних у загальному розмірі 90697,04 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку чи закриття провадження у справі в частині стягнення боргу, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи за несвоєчасне виконання такого грошового зобов`язання.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №5023/10655/11 (922/1654/20) від 09.06.2021, №904/3491/19 від 18.06.2020, №910/12604/18 від 01.10.2019).

При цьому, інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати заборгованості виконано лише 28.12.2023 року, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з поданого розрахунку, позивачем нарахування 3% річних здійснено за періоди з 17.08.2023 по 27.08.2023 на суму 11442976,86 грн, з 28.08.2023 по 12.09.2023 на суму 11242976,86 грн, з 13.09.2023 по 17.09.2023 на суму 10742976,86 грн, з 18.09.2023 по 16.10.2023 на суму 10242976,86 грн, з 17.10.2023 по 29.10.2023 на суму 10042976,86 грн, з 30.10.2023 по 30.10.2023 на суму 9042976,86 грн, з 31.10.2023 по 19.11.2023 на суму 8742976,86 грн, з 20.11.2023 по 29.11.2023 на суму 6842976,86 грн, з 30.11.2023 по 11.12.2023 на суму 2842976,86 грн, з 12.12.2023 по 21.12.2023 на суму 2342976,86 грн та з 22.12.2023 по 28.12.2023 на суму 1590976,86 грн.

При цьому, дату початку здійснення нарахування компенсаційних втрат визначено зважаючи на періоди нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які були стягнуті рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/13564/23.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд прийшов до висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

У той же час, за результатом перевірки розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що нарахування інфляційних втрат окремими періодами на суми основного боргу, з урахуванням його часткового погашення, починаючи з 17.08.2023 за кожним періодом до дати фактичної часткової оплати, є таким, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості так як призводить до подвійного нарахування за один період та штучного збільшення суми нарахованих інфляційних втрат.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 125658,69 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський» про стягнення 2218715,68 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітряний парк Причорноморський» (04070, м. Київ, вул. Паркова Дорога, буд. 16-А, нежитлове приміщення №28; ідентифікаційний код 39535883) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) 3% річних у розмірі 90697 (дев`яносто тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 125658 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 69 коп. та судовий збір у розмірі 2596 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн 27 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2025.

СуддяТ.В. Васильченко