ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
10 червня 2025 рокуСправа № 912/1692/24
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу у справі та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі №912/1692/24
про стягнення 94 042,95 євро
Представники сторін в засіданні суду участі не брали.
Рішенням господарського суду від 17.04.2025 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з TEHENERGOIMPEX OU на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" заборгованість в сумі 94042,95 євро, а також 59 375,43 грн судового збору.

В резолютивній частині рішення суду від 17.04.2025 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на 10.06.2025 та встановлено строк для подання доказів не пізніше 5 календарних днів після ухвалення рішення суду.

22.04.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, до якого додано докази на підтвердження понесених судових витрат на правову (правничу) допомогу у справі та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі.

Представник позивач в засідання суду 10.06.2025 не з`явився; натомість 10.06.2025 позивачем подано суду заяву про проведення засідання щодо розгляду судових витрат на правову допомогу за відсутності його представника.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в підготовчому засіданні суду не скористався, уповноважених представників не направив.

10.06.2025 позивачем подано до суду докази направлення на адресу відповідача нотаріально засвідченого перекладу рішення суду від 17.04.2025 у справі № 912/1692/24 та заяви про відшкодування судових витрат.

Враховуючи неявку в судове засідання 10.06.2025 відповідача, який є нерезидентом, господарський суд зазначає наступне.

У п. 8 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 31.05.2002 №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" зазначено, що при вирішенні питання забезпечення своєчасного повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, господарському суду слід враховувати таке.

Взаємодія судів України з судовими органами інших держав з цього питання, а також щодо виконання за кордоном інших процесуальних дій регулюються Конвенцією з питань цивільного процесу (Гаага, 1954) і угодами про взаємну правову допомогу, укладеними Україною з іншими державами. Відповідно до Законів України від 19.10.2000 р. №2052-III та № 2051-III з 26.11.2000 набрали чинності для України Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965) і Конвенція про отримання за кордоном доказів з цивільних і торгових справ (Гаага, 1970) із заявами та застереженнями. Цими заявами і застереженнями передбачено, зокрема, що названим у конвенціях центральним органом в Україні є Міністерство юстиції України, яке складає підтвердження про вручення документів і забезпечує передачу документів у цивільних або комерційних справах центральному органу юстиції іншої держави.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до названої Конвенції із заявами та застереженнями, згідно з якими центральним органом, який має право отримувати документи від інших Договірних Сторін, а також складати підтвердження про вручення, є Міністерство юстиції України. Особливості виконання названої Конвенції визначено розділом VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. №1092/5/54 (далі - Інструкція).

Так, відповідне доручення про вручення документів за кордоном складається судом у формі прохання згідно з додатком до Інструкції. Заповненню з урахуванням приписів пунктів 6.2.1 і 6.2.2 Інструкції підлягають дві частини формуляра: "Прохання" і "Короткий виклад документа".

Якщо формуляр складається українською мовою, то його обов`язково необхідно супроводжувати перекладом французькою чи англійською мовами або мовою запитуваної держави.

Згідно рекомендації Спеціальної комісії по практичному застосуванню Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, розроблених державами - учасницями Конвенції 28.10 - 04.11.2003, рекомендовано заявнику завжди надавати переклад документів, за винятком тих випадків, коли заявник має достатні підстави вважати, що адресат розуміє документ країни відправника.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 №2052-III встановлено, що, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 зазначеної Конвенції кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, в разі коли виконані всі нижчеперелічені умови: a) документ передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не отримано будь-якого підтвердження незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Таким чином, однією з вимог, при виконанні якої суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, є закінчення строку з дати направлення документа, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право" господарський суд повинен виходити з правил, встановлених у міжнародному договорі, тобто застосовувати щонайменше шестимісячний строк з моменту порушення провадження у справі.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду заяви позивача про стягнення судових витрат і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Господарський суд вирішує питання щодо судових витрат позивача в засіданні суду 10.06.2025 за відсутності представників сторін.

Розглянувши в засіданні суду питання щодо судових витрат позивача, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно ло частин 5, 6 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або якщо учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.

Отже, позивач дотримався строку подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI ), яка зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, господарським процесуальним законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частинами 2 - 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Згідно наданих Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" документів, підтверджено, що 02.08.2024 між адвокатом Савічевим Олександром Олександровичем (далі - Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" (далі - Клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 759/02-08/24-а (далі - Договір), згідно п. 1.1. предметом Договору є:

1.1.1. забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі: підозрюваного; обвинуваченого; підсудного; засудженого; виправданого; потерпілого; особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію); особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

1.1.2. Надання правової допомоги Клієнту у статусі свідка у кримінальному провадженні.

1.1.3. Надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

1.1.4. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

1.1.5. Представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 3.1. Договору, гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором.

Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору; Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт; Сума гонорару подвоюється у разі надання Адвокатом послуг Клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні; до гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору (п. 3.2.-3.5. Договору).

Згідно п. 3.6. Договору, факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 2 до цього Договору.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

16.04.2025 між позивачем та Адвокатом підписано акт про прийняття-передачі наданих послуг, відповідно до якого правова допомога надана на суму 20 000,00 грн, що включає в себе:

- складання позовної заяви майнового характеру - 8 000,00 грн;

- участь у суді першої інстанції ГПК - 3 судових засідання вартістю по 2 000, 00 грн, всього 6 000,00 грн;

- складання клопотань та здійснення організації нотаріального перекладу документів на естонську мову - 6 000,00 грн.

До справи подано копію ордера на ім`я адвоката Савічева О.О. серії ВІ № 1234741 від 02.08.2024 (а.с. 64).

Суд враховує, що саме Адвокатом Савічевим О.О. готувався позов та інші заяви по суті спору, подавались докази. Зазначений адвокат брав участь в засіданнях суду, що проводились у даній справі та у своїх поясненнях був належним чином підготовленим до розгляду і в повній мірі володів, як матеріалами справи, так і фактичними обставинами.

Наведене підтверджує реальність надання Адвокатом правової допомоги позивачеві у справі № 912/1692/24 та понесення витрат на таку допомогу.

Клопотання відповідача в порядку частини 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не надходило.

У розумінні положень частини 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням перекладача та нотаріальне посвідчення документів у даній справі.

На виконання ухвал суду від 15.07.2024, від 20.02.2024 та рішення від 17.04.2025 позивачем було здійснено переклад на естонську мову та нотаріальне засвідчення позовної заяви від 08.07.2024 та доданих документів, а саме: квитанції про сплату судового збору; відповіді № 779325 від 10.05.2024 року; довідки № D03-01-D03-3-D03-3/178 від 08.04.2024 року; копії Контракту № ТЕІ-111023-2 від 11.10.2023 року; копії Додаткової угоди № 1 від 11.03.2024 року; копії Специфікації № 1 від 11.10.2023 року; копія Платіжної інструкції №13 від 16.10.2023 року; копій первинних митних документів на отримування товару; копії претензії від 26.03.2024 року з копією поштового повідомлення про отримання Відповідачем вказаного листа; квитанція про відправлення копії позовної заяви з доданими до неї документами; а також оригіналів цієї ухвали та доданого до неї прохання про вручення за кордоном судових документів, а також оригіналів ухвали від 15.07.2024, від 20.02.2024 та рішення від 17.04.2025 та заяви про відшкодування судових витрат на естонську мову в двох примірниках, а також на виконання вимог ухвал суду щодо перекладу на українську мову документів, що надійшли від компетентного органу Естонії.

Матеріали справи містяться докази на підтвердження судових витрат позивача на перекладача та нотаріальне посвідчення документів: Акт виконаних робіт від 16.08.2024 на суму 52 850,00 грн та платіжну інструкцію № 774 від 02.08.2024 на суму 52 850,00 грн; Акт виконаних робіт від 06.12.2024 на суму 3 010,00 грн та платіжну інструкцію № 2055 від 03.12.2024 на суму 3 010,00 грн; Акт виконаних робіт від 12.03.2025 на суму 6 255,00 грн. та платіжну інструкцію № 4247 від 03.03.2025 на суму 6 255,00 грн., Акт виконаних робіт від 09.05.2025 на суму 14 255,00 грн та платіжну інструкцію № 2180 від 30.04.2025 на суму 14 255,00 грн. Всього на суму 76 370,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Враховуючи викладене вище, оцінивши обсяг роботи перекладача, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, оскільки відповідач є іноземною юридичною особою, а також враховуючи заявлену до стягнення позивачем суму витрат на переклад документів, господарський суд дійшов висновку про обґрунтування заявленого позивачем розміру витрат на переклад документів та їх нотаріальне засвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, керуючись тими ж міркуваннями, що і про розподілі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача відшкодування витрат позивача на оплату послуг перекладача у розмірі 62 115,00 грн.

В пункті 28.2. постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 916/2087/18 зазначено, що враховуючи положення пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України, яким передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, метою впровадження якого є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору, а також положення частини 8 статті 129 ГПК України, сторони не позбавляються права на відшкодування судових витрат у разі їх підтвердження та подання у порядку та строки, встановлені процесуальним законом.

Згідно з пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Оцінюючи викладене, об`єм матеріалів справи, категорію спору, поведінку Адвоката позивача, а також не доведення відповідачем неспівмірності заявлених витрат, суд вважає доведеними та такими, що відповідають критерію розумності і співмірності, заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та витрат на оплату перекладів та нотаріальне посвідчення документів в розмірі 76 370,00 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 127, 129, 221, 233, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу у справі №912/1692/24 та витрат, пов`язаних зі здійсненням перекладу документів у даній справі задовольнити.

Стягнути з TEHENERGOIMPEX OU (Аiandi str.24, Viimsi, 74001, Estonia, company registration: 11086619) (ТОВ" ТЕХЕНЕРГОІМПЕКС", вул. Айанді, 24, м. Віімсі, Естонія, 74001, реєстраційний номер компанії: 11086619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ГРУП" (вул. Приморська, 38-А, офіс 7, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500, ідентифікаційний код 41941432) 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 76 370,00 грн витрат на оплату перекладів та нотаріальне посвідчення документів.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Зобов`язати позивача здійснити дії, пов`язані з відправленням на адресу TEHENERGOIMPEX OU даного додаткового рішення (перекладеного на естонську мову) та надати суду докази такого надіслання.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію додаткового рішення та два оригінали такого додаткового рішення направити позивачу для здійснення нотаріального перекладу на естонську мову.

Повне додаткове рішення складено 10.06.2025.

Суддя В.В.Тимошевська