РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025Справа № 910/215/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сан»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 1 989 355,71 грн

за участю представників:

від позивача: Маркова Т.Л.

від відповідача: Подобєд О.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сан» (далі - ТОВ «Енерджі Сан», позивач) до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі -ДП «Гарантований покупець», відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 989 355,71 грн за договором купівлі-продажу електричної енергії № 478/01 від 02.08.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасної та повної сплати вартості поставленої позивачем електроенергії за «зеленим» тарифом у 2019 році, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ «Енерджі Сан» просить стягнути з ДП «Гарантований покупець» основний борг у сумі 933 117,41 грн, пеню у сумі 96 737,96 грн, штраф у сумі 65 318,22 грн, інфляційні втрати у сумі 783 818,62 грн та 3% річних у сумі 110 363,50 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.01.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у визначений законом строк надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що забезпечення надходження грошових коштів для оплати електричної енергії виробникам за "зеленим" тарифом залежить від ПрАТ «НЕК «Укренерго», яке несвоєчасно виконує свої зобов`язання за договором перед ДП «Гарантований покупець», а відтак - відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено умови виконання своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії № 478/01 від 02.08.2019. Також відповідач вказав, що позивач неправомірно нарахував пеню та штраф, оскільки на період воєнного стану зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних ДП «Гарантований покупець» зазначив, що позивачем надано неправильні розрахунки, при цьому відсутність порушення з боку відповідача умов договору, наявність обставин непереборної сили (воєнний стан) є умовами, що виключають можливість застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення з підприємства інфляційних втрат та 3% річних. Просив зменшити суму нарахованих матеріальних втрат до мінімально можливих розмірів - 1 грн.

У відповіді на відзив позивач вказав, що у відповідача наявні кошти для погашення боргу та зазначив, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення нарахованих 3% річних та інфляції за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, сума яких позивачем розрахована у відповідності до чинного законодавства, водночас, у відповідача відсутні підстави посилатися на строк позовної давності щодо їх стягнення, враховуючи приписи п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У запереченнях до відповіді на відзив відповідач вказав, що наведені позивачем доводи не спростовують позицію ДП «Гарантований покупець» щодо відсутності вини останнього у порушенні основного зобов`язання через невиконання своїх зобов`язань ПрАТ «НЕК «Укренерго» перед відповідачем.

У підготовчому засіданні представник ДП «Гарантований покупець» заявив клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою КГС у складі ВС справи № 908/948/23, де вирішується питання щодо правомірності нарахування та стягнення штрафних санкцій з урахуванням постанови НКРЕКП № № 332 від 25.02.2022 до введення воєнного стану.

Розглянувши вказане клопотання, проти якого заперечив представник позивача, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.03.2025, відмовив у його задоволенні з огляду на таке.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Суд зазначає, що вказаною статтею визначено право суду зупинити провадження у справі, а не покладено на нього обов`язок.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.04.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій чи аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). При цьому подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Крім того зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

У даному випадку суд вважає, що підстави для зупинення провадження відсутні, оскільки Верховним Судом у постановах від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, від 02.10.2024 у справі № 910/4273/22 вже було наведено висновки у подібних правовідносинах.

Також суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18, від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18, за якою необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.03.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача було заявлене ще одне клопотання про зупинення розгляду справи та повернення до стадії підготовчого засідання до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 903/602/24. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України поза межами трирічного строку з дати пред`явлення позову, в той час, як на розгляді ВП ВС у справі 903/602/24 перебуває питання щодо правомірності нарахування матеріальних втрат, поза межами останніх 3 років, які передували подачі позову, що може мати значення для правильного розгляду даної справи.

З огляду на те, що зупинення провадження в справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України є правом суду, про що вже зазначалося, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вказаного клопотання відповідача, тому суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 24.04.2025, відмовив у його задоволенні.

Також до початку розгляду справи по суті представник відповідача повторно заявив усне клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою КГС у складі ВС справи № 908/948/23.

Суд вирішив залишити вказане клопотання відповідача без розгляду як таке, що вже було розглянуте та було заявлене з порушенням процесуального строку, при цьому відповідно до положень ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, клопотання, документи, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд залишає без розгляду у зв`язку із пропуском процесуального строку для їх подання.

Під час розгляду справи по суті представники сторін заявили клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: з боку позивача - акту купівлі-продажу електроенергії за заявлений період (серпень 2019 від 31.08.2019), з боку відповідача - акту коригування до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.12.2019 та лист ДП «Гарантований покупець» № 08/05 від 08.05.2020. Указані клопотання були подані разом із заявами сторін про поновлення строку на подачу вказаних додаткових доказів і долучення їх до матеріалів справи.

За змістом ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску процесуального строку для подання доказів, представники сторін зазначили, що під час розгляду справи в судовому засіданні встановлювалися обставини щодо обсягу постачання електричної енергії з боку ТОВ «Енерджі Сан», тому виникла необхідність у наданні відповідних доказів.

Розглянувши наведені учасниками справи обґрунтування, суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 05.06.2025, визнав поважними причини пропуску процесуального строку для подання доказів та відповідно до ст. 119 ГПК України поновив сторонам строк на їх подання, долучивши ці докази до матеріалів справи.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, також заявив клопотання про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 02.08.2019 між ДП «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та ТОВ «Енерджі Сан» (виробник за "зеленим" тарифом) був укладений договір № 478/01 (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 цього договору виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі до Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 договору визначено, що сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", вказаним Порядком, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Згідно з п. 2.3 договору виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим'' тарифом.

Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку (п. 3.1 договору).

За умовами пунктів 3.2, 3.3 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Згідно з п. 4.1 договору виробник за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.

Пунктом 4.5 договору визначено, що гарантований покупець зобов`язаний: купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію; нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за "зеленим" тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.

Згідно з п. 7.4 договору якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, i регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01 січня 2030 року).

У подальшому сторони уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до договору: № 1916/01 від 28.12.2019, № 420/01/20 від 12.03.2020, № 594/01/21 від 16.02.2021№ 1650/07/23 від 30.05.2023, № 967/07/24 від 26.01.2024.

Відповідно до ч. 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Водночас нормами спеціального законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Згідно з ч. 4-5 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати весь обсяг електричної енергії, відпущеної виробниками, які за результатами аукціону набули право на підтримку, за аукціонною ціною з урахуванням надбавки до неї протягом всього строку надання підтримки, якщо такі виробники входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. Обсяг відпущеної такими виробниками електричної енергії у кожному розрахунковому періоді (місяці) визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Купівля-продаж такої електричної енергії здійснюється на підставі договору купівлі-продажу електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку, що укладається відповідно до частини п`ятої статті 71 цього Закону. Гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань за договором позивач у серпні 2019 року здійснив поставку відповідачу електричної енергії, виробленої за «зеленим» тарифом на загальну суму 933 117,41 грн з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом купівлі продажу електроенергії за серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму 10 128 137,57 грн з ПДВ та актом коригування до нього за серпень 2019 року від 19.09.2023 на суму 933 117,41 грн з ПДВ.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору, а також підписання ним актів звірки без зауважень та заперечень.

Постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019 затверджено Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії (далі - Порядок), яким визначено порядок купівлі-продажу гарантованим покупцем електричної енергії у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, та суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Відповідно до пункту 10.1 вищевказаного Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з пунктом 10.4 вищевказаного Порядку, після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2019 від 24.09.2019 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець», у серпні 2019 року в розмірі 1 758 325 200, 30 грн.

Таким чином, виходячи з положень договору та вимог чинного законодавства, остаточний розрахунок за отриману у серпні 2019 року електричну енергію відповідач мав здійснити у строк до 26.09.2019 включно.

Утім відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, своєчасну та повну оплату відпущеної йому електричної енергії не здійснив, у зв`язку з чим за серпень 2019 в нього виникла заборгованість у сумі 933 117,41 грн.

Заперечення відповідача стосовно того, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від ПрАТ "НЕК "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання перед ДП «Гарантований покупець», суд відхиляє з огляду на те, що за укладеним сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКЕКП від 26.04.2019 № 641.

При цьому посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийняте судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом" отриманої у серпні 2019 року.

Крім основного боргу, за неналежне виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 96 737,96 грн за період з 01.01.2020 по 30.06.2020.

Згідно з приписами ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути встановлено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін, (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

У пункті 4.6 договору сторони передбачили, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені відповідно до умов договору та вимог ст. 232 ГК України, суд зазначає, що позивач не врахував, що пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін

У даному випадку, оскільки останнім днем сплати основного боргу є 26.09.2019, то пеня починає нараховуватися з 27.09.2019 по 27.03.2020, а не з 01.01.2020 по 30.06.2020 (як заявив позивач), тому стягненню підлягає пеня в сумі 51 856,32 грн за охоплений межами позовних вимог період з 01.01.2020 по 27.03.2020.

Отже в частині стягнення пені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд також ураховує, що 25.02.2022 НКРЕКП прийнято постанову «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» № 332 (із змінами внесеними постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413), згідно з підпункту 16 пункту 1 (в редакції постанови до 01.07.2024, підпункту 15 в редакції постанови з 01.07.2024) якої на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано розпорядження зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Водночас у даній справі спірні правовідносини виникли у серпні 2019 року, тобто до введення в Україні воєнного стану. При цьому суд враховує, що дія норми щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкції до електропостачальників, передбачена постановами НКРЕКП № 332, № 413, не містить прямої вказівки про надання їй зворотної сили у часі, що дозволило б її застосовувати у період до початку воєнного стану, тобто на порушення чи прострочення, що сталися у попередні роки.

Відтак, враховуючи специфіку та спрямованість постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, де йдеться саме про період воєнного стану та 30 днів після його припинення або скасування, відсутні підстави невиправданого розширення тлумачення цієї постанови щодо розповсюдження її дії на спірні правовідносини, які виникли у серпні 2019 року.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 щодо настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови у стягненні штрафних санкцій на підставі підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332.

Також у якості штрафних санкцій за порушення основного зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 7% штрафу в сумі 65 318,22 грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.6 договору з гарантованого покупця може стягувалися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за "зеленим" тарифом.

Враховуючи те, що відповідач допустив прострочення оплати за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом більш ніж на 30 днів, то вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого у відповідності до п. 4.6 договору, є обґрунтованою.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, про правомірність вимоги ТОВ «Енерджі Сан» про стягнення штрафу в сумі 65 318,22 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат у сумі 783 818,62 грн та 3% річних у сумі 110 363,50 грн за період з 01.01.2020 по 26.11.2024 (представник позивача у судовому засіданні зазначив, що у тексті позовної заяви допустив описку у періоді нарахування 3% річних, тому правильною датою нарахування у позові буде « 01.01.2020» замість « 01.01.2024»), суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що стягненню підлягає 3% річних у сумі 110 363,50 грн в межах заявленого періоду, тобто як просив позивач.

Щодо розрахунку інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У зв'язку із простроченням боржником виконання грошового зобов'язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Так, абзацом п'ятим пункту 4 Порядку № 1078 передбачено, що індексація грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком № 1078.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов'язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов'язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Аналогічна правова позиція викладена у постановах об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Крім того у постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, не погодився з визначенням судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99%, а за період із травня по жовтень 2020 року при заокругленні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23, від 17.012024 у справі № 910/18308/21.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд врахував викладену вище методику Верховного Суду із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми та визначений позивачем період нарахування інфляційної складової боргу (з січня 2020 по листопад 2024). Таким чином, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в сумі 620 523,08 грн, тобто у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем.

Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та від 31.01.2022 у справі № 910/15116/18.

При цьому судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, стосовно права суду зменшувати розмір процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у вказаній постанові зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Тому з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також в умовах договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої у частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені та процентів річних, Велика Палата Верховного Суду вирішила справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обмежити розмір штрафних та фінансових санкцій.

У той же час в даному випадку встановлено, що сторони у договорі не збільшували розмір відсотків річних порівняно з визначеним законом розміром у ст. 625 Цивільного кодексу України, тому такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, як у справі № 902/417/18 немає.

Також постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством. У свою чергу зменшення інфляційних втрат суперечить принципу їх нарахування та положенням ст. 625 ЦК України.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може передбачатися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Проте, на початку 2020 року (з початком пандемії коронавірусної хвороби) Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258 (позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому встановлено, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, а тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Крім того 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У даному випадку, оскільки основна заборгованість відповідача виникла за період серпня 2019 року, а з 12.03.2020 почав діяти карантин до 30.06.2023 та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (08.01.2025) діє правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтями 257, 258 ЦК України, адже строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину та воєнного стану, відтак, підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його пропуском відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальний та спеціальний строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат позивачем не пропущений.

Усі інші доводи та заперечення сторін не спростовують зроблених судом висновків та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сан» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 1 989 355,71 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Сан» (03127, м. Київ, просп. Голосіївський, 100/2, ідентифікаційний код 41310560) заборгованість у сумі 933 117 (дев`ятсот тридцять три тисячі сто сімнадцять) грн 41 коп., пеню в сумі 51 856 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість) грн. 32 коп., штраф у сумі 65 318 (шістдесят п`ять тисяч триста вісімнадцять) грн 22 коп., 3% річних у сумі 110 363 (сто десять тисяч триста шістдесят три) грн. 50 коп., інфляційні втрати в сумі 620 523 (шістсот двадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 08 коп. та судовий збір у сумі 26 717 (двадцять шість тисяч сімсот сімнадцять) грн. 68 коп.

Вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні 05 червня 2025 року.

Повне рішення складене 13 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головіна К.І.