УХВАЛА

06 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4017/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючого), Васьковського О.В., Вронської Г.О., Дроботової Т.Б., Малашенкової Т.М., Пєскова В. Г., Рогач Л.І., Чумака Ю. Я.,

за касаційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025

у справі за позовом Заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі:

1) ІНФОРМАЦІЯ_1,

2) Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгеоцентр Сервіс»

про визнання недійсним договору в частині та стягнення 94 832,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач-1) та Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , позивач-2) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгеоцентр Сервіс» (далі - ТОВ «Київгеоцентр Сервіс», відповідач) про визнання недійсним пункту 4.1 договору щодо включення до ціни вказаного правочину суми ПДВ. Крім того, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь ВЧ НОМЕР_1 сплачену останнім суму ПДВ за договором у розмірі 94 832,00 грн.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що продавець до ціни договору безпідставно включив ПДВ у розмірі 94 832,00 грн, умова договору про ціну підлягає визнанню в судовому порядку недійсною та, як наслідок, повернення покупцю на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) безпідставно набутих коштів.

1.3. Прокурор, посилаючись на те, що ВЧ НОМЕР_1 як сторона договору та ІНФОРМАЦІЯ_1, на яке покладено функції з контролю за ефективністю використання фінансових ресурсів військових частин, не вжили достатніх заходів щодо повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів, в інтересах держави звернувся з цим позовом до суду.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 08.08.2024 (суддя - Павленко Є.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 (судді: Кропивна Л.В. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.):

- позов прокурора в інтересах держави в особі ВЧ НОМЕР_1 до ТОВ «Київгеоцентр Сервіс» про визнання недійсним договору в частині та стягнення 94 832,00 грн залишив без розгляду;

- у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ТОВ «Київгеоцентр Сервіс» про визнання недійсним договору в частині та стягнення 94 832,00 грн відмовив.

2.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване, зокрема, таким:

- прокурор фактично звертається до суду не в інтересах держави, а в інтересах суб`єкта господарювання поза відносинами представництва, що не відповідає висновку про заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. Оскільки ВЧ НОМЕР_1 за своєю організаційно-правовою формою є державною установою, а не державним органом, як помилково зазначав прокурор у своєму позові та у судових засіданнях у спірних правовідносинах ця установа діяла як господарюючий суб`єкт, а не як суб`єкт владних повноважень, а тому пред`явлення позову в інтересах останнього є неправомірним і виходить за межі повноважень прокурорського представництва, що є підставою для залишення позову без розгляду;

- прокурор просив стягнути безпідставно набуті кошти з ТОВ «Київгеоцентр Сервіс» на користь ВЧ НОМЕР_1 у розмірі 94 832,00 грн; ІНФОРМАЦІЯ_1 не було стороною оспорюваного правочину та не є розпорядником коштів; прокурор у позові не обґрунтував порушень спірною частиною договору прав ІНФОРМАЦІЯ_1, а також не довів, що позов про стягнення з відповідача на користь ВЧ НОМЕР_1 надлишково сплачених коштів за вказаним правочином зачіпає його інтереси;

- як на час укладання спірного договору, так і нас час поставки спірного товару ВЧ НОМЕР_1 правові підстави для звільнення цього товару від оподаткування ПДВ були відсутні;

- матеріали справи не містять жодних повідомлень від контролюючого органу про порушення відповідачем або його контрагентом вимог податкового законодавства, у тому числі щодо порядку справляння ПДВ, а також щодо зазначення ним недостовірної інформації у відповідній податковій звітності.

2.3. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована, зокрема, таким:

- суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що товари, які були поставлені, на момент укладення договору та його виконання, не звільнялись від оподаткування податком на додану вартість і відповідно вимоги про визнання недійсним пункту договору в частині включення до ціни договору суми ПДВ задоволенню не підлягають;

- посилання прокурора на таке джерело інформації як словник, не відповідає нормам статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), положення якої не передбачають, що лінгвістичні словники є джерелом законодавства, яким має керуватися суд при розгляді справи.

- прокурор не надав жодних належних та допустимих доказів того, що поставлений відповідачем за договором товар підпадав під дію абз. «і» підпункту 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України); такі докази не були надані і до суду першої інстанції;

- суд першої інстанції правильно встановив, що положення законодавства на час укладання договору та здійснення відповідної поставки не передбачали звільнення від оподаткування ПДВ товарів за кодом УКТЗЕД 8525 89 00 90;

- суд першої інстанції за результатом оцінки наданих сторонами доказів дійшов висновку про те, що цілком вірогідним є факт постачання обумовленого договором товару саме 14.12.2022, а не 11.11.2022 як зазначав прокурор у своєму позові;

- заперечуючи в апеляційній скарзі постачання відповідачем товару на підставі видаткової накладної від 14.12.2022 №81, яка підписана уповноваженими представниками обох сторін та скріплена печатками як постачальника, так і покупця, прокурор не надав доказів на спростування факту підписання такої накладної зі сторони покупця та відтиску печатки останнього;

- висновки суду першої інстанції щодо неправомірності пред`явлення позову прокурором в інтересах ВЧ НОМЕР_1 , як самостійного господарюючого суб`єкта, та, відповідно, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи прохальну частину позовної заяви щодо стягнення коштів виключно на користь ВЧ НОМЕР_1 , які належать вказаній особі як самостійному господарюючому суб`єкту прокурор не спростував, у зв`язку з чим колегія суддів відхилила доводи скаржника про належне обґрунтування ним у позовній заяві підстав представництва інтересів держави;

- відповідно до Закону, саме податковий орган здійснює перевірку дотримання вимог податкового законодавства та вживає заходи щодо усунення виявленого порушення, а відтак правом на позов у цьому випадку наділений саме податковий орган.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погодившись із прийнятими рішеннями, заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокурор, скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025; ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник визначає пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, зокрема, таке:

- у ході визначення підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», суд апеляційної інстанції не застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, що ставить під сумнів сталість правозастосовчої практики у подібних правовідносинах щодо представництва прокурором інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військових частин, як складових Збройних Сил України. Лише протягом 2024-2025 років Верховний Суд ухвалив 6 постанов у справах за позовами прокурора, де суб`єктний склад позивачів був ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідна військова частина;

- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання недійсності пункту 4.1 договору з підстав його невідповідності вимогам абз. «і» підпункту 4 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX ПК України (у редакції від 28.10.2022, чинній на момент здійснення правочину).

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Київгеоцентр Сервіс» заперечує проти доводів скаржника, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.2. Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли письмові пояснення, в яких останнє просить касаційну скаргу прокурора задовольнити, скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

6. Підстави передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата)

6.1. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27.03.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025, а також призначив її розгляд у відкритому судовому засіданні.

6.2. Верховний Суд ухвалою від 07.05.2025 передав справу №910/4017/24 за касаційною скаргою прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 на розгляд об`єднаної палати.

6.3. Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів в ухвалі від 07.05.2025 зазначила, зокрема, таке.

6.3.1. У цій справі прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВЧ НОМЕР_1 .

6.3.2. Суди попередніх інстанцій у цій справі позов прокурора в інтересах держави в особі ВЧ НОМЕР_1 до ТОВ «Київгеоцентр Сервіс» про визнання недійсним договору в частині та стягнення 94 832,00 грн залишили без розгляду, мотивувавши це тим, що прокурор фактично звертається до суду не в інтересах держави, а в інтересах суб`єкта господарювання поза відносинами представництва, що не відповідає висновку про заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, оскільки ВЧ НОМЕР_1 за своєю організаційно-правовою формою є державною установою, а не державним органом, як помилково зазначав прокурор у своєму позові та у судових засіданнях; у спірних правовідносинах ця установа діяла як господарюючий суб`єкт, а не як суб`єкт владних повноважень, а тому пред`явлення позову в інтересах останнього є неправомірним і виходить за межі повноважень прокурорського представництва, що є підставою для залишення позову без розгляду.

6.3.3. У касаційній скарзі прокурор наголошує на тому, що існує стала практика Верховного Суду щодо розгляду справ, де прокурор визначив позивачами ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідну військову частину, з якою безпосередньо укладався правочин (постанови від 20.02.2025 у справі №910/15474/23, від 05.12.2024 у справі №910/2557/24, від 24.10.2024 у справі №914/2694/23, від 18.09.2024 у справі №916/3864/23, від 23.05.2024 у справі №918/587/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23). Верховний Суд у постанові від 23.04.2019 у справі №910/3169/18, з`ясовуючи підстави для представництва, підтвердив, що звернення прокурора викликано саме захистом інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини.

6.3.4. Верховний Суд, дослідив наведені вище постанови та ухвали Верховного Суду та зазначив, що у всіх означених скаржником справах прокурор звертався з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини.

6.3.5. Так, у справі №910/15474/23 прокурор в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріан-Трейд» про: 1) визнання недійсним пункту 4.2 договору про закупівлю товарів за державні кошти в частині включення до ціни Договору суми ПДВ, 2) стягнення з товариства на користь військової частини грошових коштів, а саме, зайво сплаченого ПДВ.

Північний апеляційний господарський суд у постанові від 19.11.2024 у справі №910/15474/23 вказав таке: «З матеріалів справи слідує, що позивач 1 є центральним органом виконавчим влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, а позивач 2 є стороною оскаржуваного договору, його фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в межах обсягів бюджетних призначень, а також з інших джерел, передбачених законом. За таких обставин колегія суддів вважає, що прокурор правильно визначив позивачів у цій справі».

Залишаючи без змін оскаржувані судові рішення, Верховний Суд у постанові від 20.02.2025 у справі №910/15474/23 вказав, зокрема про те, що: «Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави при зверненні з цим позовом в особі позивачів. Зазначене Товариством у касаційній скарзі не заперечується. При цьому суди попередніх інстанцій врахували висновок Верховного Суду, викладений від 23.05.2024 у справі №911/1870/23 про те, що з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканості територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства».

6.3.6. У справі №910/2557/24 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина) про зобов`язання виконати умови договору.

Верховний Суд ухвалою від 05.12.2024 у справі №910/2557/24 закрив касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки вважав, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

У означеній ухвалі Верховний Суд вказав, що: «Звертаючись до суду із цим позовом, керівник Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги, що у керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони не виникло підстав для представництва інтересів держави в суді, а позовна заява, відповідно до якої було відкрито провадження у справі №910/2557/24, була підписана й подана неуповноваженою особою».

6.3.7. У справі №914/2694/23 прокурор в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Сіті Лайн» про: 1) визнання недійсним пункту 4.2 договору про закупівлю товарів за державні кошти в частині включення до ціни Договору суми ПДВ, 2) стягнення з підприємства на користь військової частини грошових коштів, а саме, зайво сплаченого ПДВ.

У постанові від 24.10.2024 у справі №914/2694/23 Верховний Суд зазначив: «Водночас в аспекті аргументів позивача 1 Суд звертає увагу ІНФОРМАЦІЯ_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.05.2024 у справі № 911/1870/23 та від 28.05.2024 у справі № 910/12151/23. Так, у зазначених постановах Суд виснував, що з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканість територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства. Отже, закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану, можливо лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено постановою КМУ № 178, яку прийнято до укладення договору про закупівлю товарів за державні кошти. При цьому у справі №910/12151/23 Верховний Суд у контексті доводів скаржника про поширення постанови КМУ № 178 виключно на договори, укладені на виконання мобілізаційних завдань, зазначив, що Верховний Суд уже сформулював загальні висновки щодо питання застосування постанови КМУ №178 до договорів, укладених у період дії воєнного стану, у справах №910/2416/23, №911/1870/23, які підлягають врахуванню на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України та від висновків у яких Верховний Суд не вбачає підстав для відступу».

6.3.8. У справі №916/3864/23 прокурор в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІОТЕХ» про визнання недійсними договорів про закупівлю в частині включення до ціни товару податку на додану вартість та стягнення цих грошових коштів, а також 3% річних та інфляційних нарахувань.

У постанові від 18.09.2024 у справі №916/3864/23 Верховний Суд вказав: «Враховуючи функції та обов`язки, покладені на військові частини, в тому числі на Військову частину НОМЕР_1 , а також того, що оспорювані договори укладені військовою частиною після прийняття постанови КМУ №178, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків, що включення до ціни спірних договорів ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає військова частина, суперечить вказаній постанові КМУ, яка прийнята відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсними пунктів 1.2, 3.1 оспорюваних договорів та Специфікацій, які є додатком до договорів».

6.3.9. У справі №918/587/23 прокурор в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича про визнання недійсними договорів про закупівлю в частині включення до ціни товару податку на додану вартість та стягнення сплаченого ПДВ.

Верховний Суд ухвалою від 23.05.2024 у справі №918/587/23 закрив касаційне провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки вважав, що після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у справі №910/2416/23 розглянув позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі, зокрема, військової частини, про визнання недійсним пункту договору щодо включення до ціни договору 20% ПДВ та стягнення з товариства сплаченої суми ПДВ, та залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову.

6.3.10. У справі №910/12151/23 прокурор в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкойл» про визнання недійсними договорів про закупівлю в частині включення до ціни товару ПДВ та стягнення сплаченого ПДВ.

У постанові від 28.05.2024 у справі №910/12151/23 Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту договору в частині включення до ціни товару ПДВ.

6.3.11. Отже, на переконання колегії суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів, у всіх вищенаведених постановах Верховний Суд, хоч і не надавав правової оцінки питанню можливості представництва прокурором в суді законних інтересів держави в особі військової частини, проте фактично не лише брав до розгляду такі позовні вимоги прокурора, заявлені в інтересах військової частини, а й доходив висновку про їх задоволення.

6.4. З огляду на наведене вище, колегія суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів вважає, що існують підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.05.2024 у справі №910/12151/23, від 18.09.2024 у справі №916/3864/23, від 24.10.2024 у справі №914/2694/23, від 20.02.2025 у справі №910/15474/23 щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру». На думку колегії суддів, військова частина не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а є суб`єктом господарювання та не здійснює жодних владно-управлінських функцій. З урахуванням положень Закону України «Про прокуратуру» (стаття 23) та висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, звернення прокурора до суду в інтересах суб`єкта господарювання не допускається. Втім, Верховний Суд у цих справах не лише переглянув справи, в яких прокурор як позивачів визначив ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідну військову частину, а і дійшов висновку про задоволення таких вимог (зокрема, і вимоги про визнання недійсним договору в частині включення до ціни товару ПДВ), фактично вважаючи, що звернення прокурора викликано саме захистом інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини.

7. Підстави повернення справи на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

7.1. Об`єднана палата не вбачає підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду з огляду на таке.

7.2. Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

7.3. Згідно з частиною четвертою статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій ? четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

7.4. Об`єднана палата в ухвалі від 11.07.2024 у справі №909/1167/17 виснувала, що умовами (підставами) для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, як і підставами для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою, є:

1) наявність висновку щодо застосування конкретної норми (норм) права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати;

2) такий висновок має бути зроблено в подібних правовідносинах.

7.5. В ухвалі від 21.03.2025 у справі №917/65/23 об`єднана палата виснувала про необхідність викладення в ухвалах про передачу справи на розгляд об`єднаної палати чіткої та однозначної вимоги лише у разі наявності висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати, від якого і вважає за необхідне відступити колегія суддів чи судова палата. Конкретизувала, що підставою для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою Касаційного господарського суду є сукупність таких умов: 1) наявність висновку щодо застосування норми права, 2) який зроблено у подібних правовідносинах та 3) викладено в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати, 4) і від якого колегія суддів або палата вважає за необхідне відступити.

7.5.1. Звернула увагу на те, що суд зобов`язаний вчиняти лише ті процесуальні дії і ухвалювати ті процесуальні рішення, вчинення/ухвалення яких прямо передбачено процесуальним законом, зокрема і нормами статті 302 ГПК України, що імперативно визначають розгляд справи об`єднаною палатою Касаційного господарського суду лише за наявності таких підстав, як наведення колегією суддів обґрунтування необхідності відступу саме від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду.

7.6. У вирішенні поставлених колегією суддів в ухвалі від 07.05.2025 питань, об`єднана палата виходить з такого.

7.7. За змістом положень статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

7.8. Згідно з положеннями частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

7.9. Вирішуючи питання визначення, що саме вважати правовим висновком Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 05.10.2022 у справі №910/6607/21 та в ухвалі від 17.04.2024 у справі №911/1095/22 зазначила таке:

«Чинний ГПК України оперує поняттям «висновок» у різних значеннях, зокрема таких, як: умовивід суду; висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також викладений у постанові Верховного Суду висновок по суті позовних вимог, вимог апеляційної або касаційної скарги; складова резолютивної частини судового рішення.

За змістом статей 314, 315 ГПК України, постанова, прийняттям якої завершується перегляд судових рішень у касаційному порядку, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а в резолютивній частині відповідний висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог.

Водночас частиною другою статті 315 ГПК України визначено, що в постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

З огляду на викладене висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах якраз і є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, та зазначенням у резолютивній частині, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.»

7.10. У вирішенні спірних питань об`єднана палата звертається до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, згідно з якою, висновок (правова позиція) ? це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.11. При цьому наявності висновків в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати щодо застосування норми права у певній справі недостатньо. Так, обов`язковою умовою є застосування таких норм права у правовідносинах, які є подібними правовідносинам у справі, що передається від яких колегії суддів або палати вважає за необхідне відступити.

7.12. Застосування юридичної норми може здійснюватися шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми із застосуванням належних способів щодо такого тлумачення.

7.13. З огляду на викладене, висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах якраз і є тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом під час розгляду конкретної справи про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який (висновок) має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.

7.14. Отже, підставою для передачі для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати, є конкретний висновок, який здійсненний саме Верховним Судом (Верховним Судом України) в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати у подібних правовідносинах про те, як саме повинна застосовуватися норма права, а не будь-якого висновку чи правової оцінки, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови.

7.15. Об`єднана палата виходить з того, що підставою передачі справи на розгляд об`єднаної палати є необхідність відступлення від раніше сформульованого висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати у подібних правовідносинах, саме щодо застосування конкретної норми (норм) матеріального або процесуального права про те, як саме повинна застосовуватися норма права.

7.16. Окремо слід зазначити, що об`єднана палата неодноразово звертала увагу на те, що за змістом частини другої статті 302 ГПК України в усіх випадках на стадії прийняття об`єднана палата повинна перевіряти наявність у постанові (постановах), від якої колегія суддів пропонує відступити, висновків щодо застосування норми права.

7.17. Як вже зазначено вище, в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів зазначила про необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.05.2024 у справі №910/12151/23, від 18.09.2024 у справі №916/3864/23, від 24.10.2024 у справі №914/2694/23, від 20.02.2025 у справі №910/15474/23 щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (див. пункт 6.4 цієї постанови).

7.18. Однак, аналізуючи постанови Верховного Суду, від яких пропонує відступити колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, об`єднана палата дійшла висновку, що у вказаних постановах Верховний Суд не робив власне висновків (правових позицій) щодо застосування норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру» - шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення цієї статті та можливості прокурора звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі військової частини. Наведене колегіями суддів в означених постановах є лише правовою оцінкою конкретних обставин справи та їх відповідності нормам права - за доводами та запереченнями учасників справи, з огляду на підставу, доводи та межі касаційного оскарження і статтю 300 ГПК України.

7.19. У постанові від 28.05.2024 у справі №910/12151/23 Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту договору в частині включення до ціни товару ПДВ.

7.20. У постанові від 18.09.2024 у справі №916/3864/23 Верховний Суд зазначив: «Враховуючи функції та обов`язки, покладені на військові частини, в тому числі на Військову частину НОМЕР_1, а також того, що оспорювані договори укладені військовою частиною після прийняття постанови КМУ №178, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновків, що включення до ціни спірних договорів ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає військова частина, суперечить вказаній постанові КМУ, яка прийнята відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсними пунктів 1.2, 3.1 оспорюваних договорів та Специфікацій, які є додатком до договорів».

7.21. У постанові від 24.10.2024 у справі №914/2694/23 Верховний Суд зазначив: «Водночас в аспекті аргументів позивача 1 Суд звертає увагу ІНФОРМАЦІЯ_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.05.2024 у справі №911/1870/23 та від 28.05.2024 у справі №910/12151/23. Так, у зазначених постановах Суд виснував, що з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканість територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства. Отже, закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану, можливо лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено постановою КМУ № 178, яку прийнято до укладення договору про закупівлю товарів за державні кошти. При цьому у справі №910/12151/23 Верховний Суд у контексті доводів скаржника про поширення постанови КМУ № 178 виключно на договори, укладені на виконання мобілізаційних завдань, зазначив, що Верховний Суд уже сформулював загальні висновки щодо питання застосування постанови КМУ №178 до договорів, укладених у період дії воєнного стану, у справах №910/2416/23, №911/1870/23, які підлягають врахуванню на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України та від висновків у яких Верховний Суд не вбачає підстав для відступу».

7.22. У постанові від 20.02.2025 у справі №910/15474/23 Верховний Суд зазначив: «Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави при зверненні з цим позовом в особі позивачів. Зазначене Товариством у касаційній скарзі не заперечується. При цьому суди попередніх інстанцій врахували висновок Верховного Суду, викладений від 23.05.2024 у справі №911/1870/23 про те, що з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканості територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства».

7.23. Аналіз наведених вище висновків Верховного Суду в означених постановах свідчить, що в жодній із них колегії суддів не робили висновків щодо застосування положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в контексті можливості здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі суб`єкта господарювання, як і не надавали висновку щодо правомірності / неправомірності звернення прокурора в інтересах держави в особі саме військової частини. Крім того про відсутність таких висновків також зазначала колегія суддів в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати.

7.24. Отже, у наведених постановах Верховного Суду відсутні висновки щодо застосування відповідної норми права (статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), від яких могла б відступити колегія суддів у справі №910/4017/24, що, у свою чергу, виключає наявність правових підстав для передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати.

7.25. З огляду на викладене, об`єднана палата вважає, що підстава для передачі цієї справи, передбачена частиною другою статті 302 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, у зв`язку з чим справа №910/4017/24 за касаційною скаргою прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 підлягає поверненню відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

Справу №910/4017/24 за касаційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя О. Васьковський

Суддя Г. Вронська

Суддя Т. Дроботова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Пєсков

Суддя Л. Рогач

Суддя Ю. Чумак