РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2025Справа № 910/15733/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА"

про стягнення 33 108,01 грн

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА" (далі - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 33 108,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не відшкодував позивачу в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2024 відкрито провадження у справі № 910/15733/24 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Копія вказаної ухвали суду доставлена позивачу, представнику позивача та відповідачу до електронних кабінетів 28.12.2024 о 00:00 год. та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 28.12.2025.

13.01.2025 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит суду надійшла інформації щодо полісу серії ЕР № 200425013.

16.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнім заперечуються заявлені вимоги.

18.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем відхиляються доводи відповідача, наведені у відзиві на позов. Крім того, позивач повідомив про наявність описки в тексті позовної заяви, у зв`язку з чим уточнив наведені у позові обставини.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на них об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (надалі - Позивач) та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № AZ17 1314455 від 17.02.2022, згідно з умовами якого було застраховано ризик настання збитків Страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 ).

18.06.2022 о 12год. 00 хв. у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) між «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

Учасниками вказаної ДТП був складений європротокол, в якому водій «HondaV» визнав свою вину. У поясненнях було зазначено, що водій не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У зв`язку з наданими поясненнями учасників події та для перевірки і встановлення вини одного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, АТ «СГ «ТАС» направило матеріали до судового експерта Скорохода К.М. для проведення автотехнічної експертизи з приводу визначення причин настання страхового випадку, на вирішення експерту були поставлені наступні питання:

1. Як повинні були діяти водії автомобілів «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 згідно з вимогами правил дорожнього руху України у наданій дорожній ситуації ?

2. Чи відповідали в даній дорожній ситуації дії водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогам правил дорожнього руху України ?

3. Чиї дії з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням даної дорожньо-транспортної пригоди ?

Згідно з висновком судової експертизи № 94/22 від 05.08.2022 експерт Скороход К.М. дійшов висновку та надав відповіді на всі поставлені питання наступним чином:

По питанню № 1. «В даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України».

По питанню № 2 «В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається».

По питанню № 3 «В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 ».

Тобто, як вказує позивач, на підставі проведеного дослідження було встановлено саме вину водія «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вказане, зокрема, вина водія «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 не заперечується та підтверджується відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до умов Договору страхування АТ «СГ «ТАС» здійснило страхувальнику ( ОСОБА_1 ) виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується страховим актом 15012/56/922 від 12.08.2022 та платіжною інструкцією № 283529 від 16.08.2024.

25.08.2022 АТ «СГ «ТАС» направило відповідачу заяву № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана 26.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована згідно з полісом № ЕР 209425013, який був чинним станом на 18.06.2022, видано ПрАТ"СК "ПЗУ Україна".

Крім того, як встановлено судом, 27.10.2022 ОСОБА_3 як потерпіла особа звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

За погодженням з ОСОБА_3 розмір страхового відшкодування визначено у сумі 45 000,00 грн (сорок п`ять тисяч гривень) (з врахуванням франшизи), що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 03.11.2022.

Враховуючи зазначені документи та обставини страхового випадку, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» склало страховий акт № 20831/1 та розпорядження № 20831/1/1 на виплату страхового відшкодування, на підставі яких на банківський розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 45 000,00 грн.

Здійснення страхової виплати підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 00085017 від 09.11.2022.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що до нього у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, яка застрахувала відповідальність винної у ДТП особи.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних - 1 377,24 грн, втрат від інфляції - 3 776,80 грн та пені - 5 553,97 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що ним у зв`язку з виплатою ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 45 000,00 грн виконано обов`язок за полісом серії EP № 209425013 у повному обсязі, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Відхиляючи вказані заперечення, позивач вказує, що про виплату страхувальнику позивача страхового відшкодування відповідач був обізнаний з 26.08.2022 (з моменту отримання заяви № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації), тобто станом на момент виплати відповідачем потерпілій особі страхового відшкодування (09.11.2022) у відповідача не було підстав для здійснення такої виплати, а були наявні підстави для відмови в її виплати, оскільки остання (виплата страхового відшкодування) була здійснена позивачем 16.08.2022, про що відповідач був обізнаний 26.08.2022.

Крім того, за доводами позивача відповідач не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 з вимогою про повернення безпідставно сплачених коштів.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги, а також заперечення відповідача, суд зазначає про наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, ст. 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України "Про страхування", якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 3-303гс15.

З урахуванням наведеного, позивач у даній справі, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідальність водія «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , станом на 18.06.2022 була застрахована у відповідача згідно з полісом ЕР 209425013, за умовами якого ліміт за шкоду майну встановлений у сумі 130 000,00 грн, франшиза складає 2 600,00 грн.

Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, який є винним у вчиненні дорожньої транспортної пригоди, застрахована відповідачем, то в даному випадку особою, відповідальною за завдану шкоду, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Частиною 3 статті 985 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), у разі суперечності положень цього Закону положенням інших законодавчих актів України положення цього Закону мають перевагу.

Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону (чинного на дату настання дорожньо-транспортної пригоди) обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Господарський суд звертає увагу учасників справи на те, що у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункти 73, 74 постанови).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За змістом вказаних норм у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що ним вже сплачено страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі, а відтак виконано свій обов`язок за полісом № ЕР 209425013.

Так, як вбачається з наданих сторонами доказів, позивачем 16.08.2024 сплачено його страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 ( ОСОБА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 283529 від 16.08.2024.

У подальшому 25.08.2022 АТ «СГ «ТАС» направило відповідачу заяву № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана останнім 26.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому відповідачем грошове відшкодування в розмірі 45 000,00 грн 09.11.2022 сплачено ОСОБА_3 , тобто не страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 , а іншій особі. В той же час, відповідач був повідомлений про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП саме страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом AT2408622.

Крім того, суд погоджується з позицією позивача, про те, що відповідач не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 з заявою про повернення суми виплаченого страхового відшкодування.

За змістом статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин) страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" (який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин) франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

При цьому полісом серії ЕР № 209425013 встановлено франшизу в розмірі 2 600,00 грн.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, ст. 77 ГПК України, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з страховою виплатою.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача 22 400,00 (25 000-2600) грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5 553,97 грн пені, 3% річних у розмірі 1 377,24 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 776,80 грн.

Відповідно до ст. 36.5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно та відповідно до норм законодавства, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 553,97 грн, 1 377,24 грн 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 3 776,80 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача в розмірі 2 422,40 грн.

Судом враховано, що при зверненні позивача до суду з даним позовом відповідно до платіжної інструкції № 35311 від 21.11.2024 сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, водночас, звернення до суду з даним позовом здійснено позивачем в електронній формі, а відтак, позивачем згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав сплачуватись судовий збір з урахуванням пониженого коефіцієнту (0,8).

Позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» про повернення судового збору в розмірі 605,60 грн (3 028 - 2 422,40).

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок, 40, код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" (03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, код 30115243) страхове відшкодування в розмірі 22 400,00 грн (двадцять дві тисячі чотириста грн 00 коп.), пеню в розмірі 5 553,97 грн (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три грн 97 коп.), 3% річних у розмірі 1 377,24 грн (одна тисяча триста сімдесят ), втрати від інфляції в розмірі 3 776,80 грн (три тисячі сімсот сімдесят шість грн 80 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.06.2025.

Суддя О.Г. Удалова