РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2025Справа № 910/4045/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148-а, ідентифікаційний код 39604270)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 160-А, кв. 252, ідентифікаційний код 45107977)

про стягнення 103 109,68 грн

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" про стягнення 103 109,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 520/2023 від 16.05.2023, в частині повної та своєчасної оплати орендної плати, за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 77 312,87 грн та в частині оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, у останнього виникла заборгованість у розмірі 11 820,30 грн. Крім того, внаслідок прострочення виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував до стягнення з відповідача у загальному розмірі інфляційні втрати у розмірі 10 994,56 грн та 3 % річних у розмірі 2 981,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4045/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Даною ухвалою суд на виконання вимог частини 7 статті 42 ГПК України, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" про обов`язок, встановлений частиною 6 статті 6 ГПК України, зареєструвати свій електронний кабінет через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, що забезпечує обмін документами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 03.04.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так, судом встановлено, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.04.2025 була направлена рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання поштової кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За приписами пунктів 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відмовився", "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

При цьому, суд також враховує, що 29 червня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" (далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21.07.2023.

За змістом розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3200-IX, зміни, що вносяться зазначеним Законом до Господарського процесуального кодексу України, вводяться в дію 18.10.2023, крім змін до підпунктів 17.3, 17.15 підпункту 17, підпункти 19.1, 19.2 підпункту 19 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, введення в дію яких відбулося одночасно з набранням Законом № 3200-IX чинності.

Згідно з новою редакцією частин п`ятої ? восьмої статті 6 ГПК України, яка чинна з 18.10.2023 відповідно до Закону України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені ГПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

19 жовтня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3424-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи", який набрав чинності 04.11.2023.

Згідно з новою редакцією ч. 6 ст. 6 ГПК України, чинної з 04.11.2023, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, з 18 жовтня 2023 року, відповідач у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання відповідачем процесуальних документів, в тому числі ухвали Господарського суду міста Києва від 03.04.2025, а отже отримання ухвал Господарського суду міста Києва, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 11.04.2025 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 03.04.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16.05.2023 між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" (далі - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - позивач, балансоутримувач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 520/2023 (надалі - договір оренди).

Відповідно до п. 4.1. розділу І "Змінювані умови договору" договору оренди, об`єктом оренди є нежитлові приміщення, з № 1 по № 3 (група приміщень №1), №1 (група приміщень №2), І поверх, літ. "А"; окремостоячої нежитлової будівлі (сміттєзбірник), загальною площею 32,50 кв.м, за адресою: вул. Здолбунівська, 9, м. Київ, 02081, згідно з викопіюванням з технічного паспорту, що складає невід`ємну частину цього договору (додаток 1).

Згідно з п. 9.1. розділу І "Змінювані умови договору" договору оренди, місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону - сума гривень без податку на додану вартість 11 500,00 грн.

Пунктом 9.2. розділу І "Змінювані умови договору" договору оренди визначено, що витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю компенсуються орендарем в порядку, передбаченому пунктом 6.5 договору, розрахунок комунальних послуг є додатком до цього договору (додаток 2).

Строк договору 5 років з дати набранням чинності цим договором (п. 12.1. розділу І "Змінювані умови договору" договору оренди).

За умовами п. 3.3. розділу ІІ "Незмінювані умови договору" договору оренди, орендар сплачує орендну плату до бюджету міста Києва та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди.

Згідно п. 9.2. розділу ІІ "Незмінювані умови договору" договору оренди, орендар має можливість, забезпечену йому власними або залученими фінансовими ресурсами, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 12.1. розділу ІІ "Незмінювані умови договору" договору оренди, цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору. У частині проведення розрахунків відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України з 16.05.2023 по 16.05.2028.

На виконання умов договору оренди, за актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 16.05.2023 (додаток № 4) балансоутримувач передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності, нежитлові приміщення: поверх - 1 (перший); загальна площа об`єкта (кв.м) - 32,50; корисна площа об`єкта (кв.м) - 32,50; назва об`єкта - нежитлові приміщення з № 1 по № 3, (група приміщень №1), №1 (група приміщень №2) окремостоячої нежитлової будівлі (сміттєзбірник), І поверх, літ. "А", загальною площею 32,50 кв.м; місце знаходження об`єкта - 02091, м. Київ, вул. Здолбунівська, 9 (далі - об`єкт оренди).

Як зазначає позивач, відповідач своїх зобов`язань за договором оренди щодо оплати орендної плати, за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, виконав не в повному обсязі, сплативши у липні 2024 часткову оплату заборгованості з орендної плати у загальній сумі 17 251,90 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL973977 від 04.07.2025 на суму 7 251,90 та платіжною інструкцією @2PL815261 від 31.07.2024 на суму 10 000,00 грн.

Так, позивач вказує, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендної плати, за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, у розмірі 77 312,87 грн.

Крім того, 16.05.2023 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір № Е-520/2023 про надання послуг (далі - договір про надання послуг), предметом якого є надання виконавцем послуг за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 9, нежитлові приміщення, з №1 по №3 (група приміщень №1), №1 (група приміщень №2), І-поверх, літ. "А"; окремостоячої нежитлової будівлі (сміттєзбірник), загальною площею 32,50 кв.м, проведення замовником своєчасної оплати за послуги на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1. договору про надання послуг).

Відповідно до п. 2.2. договору про надання послуг, виконавець визначає вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за 1 кв. м загальної площі нежитлового приміщення, яке перебуває в орендному користуванні замовника, на підставі діючої вартості та структури послуг за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 9, нежитлові приміщення, з №1 по №3 (група приміщень №1), №1 (група приміщень №2), І-поверх, літ. "А"; окремостоячої нежитлової будівлі (сміттєзбірник), загальною площею 32,50 кв.м та законодавчо визначеної періодичності та строків надання таких послуг.

Згідно з п. 2.3. договору про надання послуг, вартість послуги за цим договором для замовника становить: 32,50 кв.м х 36,37 грн = 1182,03 грн з ПДВ.

За умовами п. 3.1. договору про надання послуг, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа поточного місяця.

Пунктом 4.2.1. договору про надання послуг встановлено, що замовник зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

Відповідно до п. 8.1. договору про надання послуг, цей договір набирає чинності з моменту його підписання, а в частині проведення розрахунків - відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України з 16 травня 2023 року і діє до припинення дії договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 520/2023 від 16 травня 2023 року та/або підписання іншого договору прямо передбаченого законодавством для надання такого виду послуг, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Позивач зазначає, що за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, відповідач своїх зобов`язань за договором про надання послуг, щодо оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд на прибудинкових територіях, виконав не в повному обсязі, сплативши у липні 2024 часткову оплату заборгованості у розмірі 1 182,03 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL973981 від 04.07.2025.

Так, позивач вказує, що у відповідача перед позивачем, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг, утворилась заборгованість з оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд на прибудинкових територіях, за період з 01.05.2024 по 27.03.2025, у розмірі 11 820,30 грн.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензіями про сплату заборгованості за договором оренди та договором про надання послуг, а саме: претензія № 101/50-3389 від 17.09.2024; претензія № 101/50-433 від 07.02.2025; претензія № 101/50-1026 від 24.03.2025; претензія № 101/50-1025 від 24.03.2025. Відповідач вказані претензії залишив без відповіді та задоволення.

З огляду на викладене, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди у розмірі 77 312,87 грн, з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 8 934,68 грн та 3% річних у розмірі 2 445,83 грн, а також заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 11 820,30 грн, з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 2 059,88 грн та 3% річних у розмірі 536,12 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до приписів ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено судом, за актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 16.05.2023 відповідачу було передано у строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме нежитлове приміщення з № 1 по № 3 (група приміщень №1), №1 (група приміщень №2), І поверх, літ. "А"; окремостоячої нежитлової будівлі (сміттєзбірник), загальною площею 32,50 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Здолбунівська, 9, м. Київ, 02081.

За змістом ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.3. договору оренди відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату до бюджету міста Києва та позивачу, щомісячно до 15 числа поточного місяця оренди.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті орендної плати за період з 01 травня 2024 по 27 березня 2025 за договором оренди в повному обсязі суду не надано.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати орендної плати за договором оренди підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 77 312,87 грн.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором оренди, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 8 934,68 грн та 3% річних у розмірі 2 445,83 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексу України, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати орендної плати за договором оренди, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

За результатами перевірки наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних суд дійшов висновку про їх правомірність та арифметичну вірність, а отже позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 8 934,68 грн та 3% річних у розмірі 2 445,83 грн підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що виникла внаслідок невиконання останнім грошового зобов`язання за договором про надання послуг за період з 01.05.2024 по 27.03.2025.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договорами надання послуг, а відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно приписів ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем договору про надання послуг, який набрав чинності 16.05.2023.

Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, на виконання умов договору про надання послуг, позивачем, зокрема у період з 01.05.2024 по 27.03.2025, надавались відповідачу житлово-комунальні послуги з утримання і обслуговування споруд прибудинкових територій.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг.

Пунктом 2.3 договору про надання послуг встановлено, що вартість послуги за чим договором для відповідача становить 32,50 кв.м х 36,37 грн, а отже розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті відповідачем, становить 1 182,03 грн з ПДВ.

Доказів на підтвердження оплати відповідачем отриманих послуг на суму 11 820,30 грн або доказів які б спростовували доводи позивача, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за договором про надання послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 11 820,30 грн.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором про надання послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 059,88 грн та 3% річних у розмірі 536,12 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 2 059,88 грн.

За результатами перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних суд дійшов висновку про його правомірність та арифметичну вірність, а отже позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 536,12 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028, 00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, при поданні позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Таким чином, за наслідками розгляду справи до стягнення з відповідача підлягають судові витрати у вказаному розмірі, відповідно до положень стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЛАУТ" (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 160-А, кв. 252, ідентифікаційний код 45107977) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148-а, ідентифікаційний код 39604270) заборгованість з орендної плати у розмірі 77 312 грн 87 коп., заборгованість за надані послуги у розмірі 11 820 грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 994 грн 56 коп., 3% річних у розмірі 2 981 грн 95 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.06.2025.

Суддя Пукшин Л.Г.