ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/180/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг"

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025

по справі №916/180/25

за позовом Роздільнянської міської ради Одеської області

до Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг"

про стягнення 152 613,44 грн,

(суддя першої інстанції: Желєзна С.П., дата та місце ухвалення рішення: 27.03.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У січні 2025 року Роздільнянська міська рада Одеської області (далі Позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 152 613,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором оренди №59 від 04.06.2020 в частині сплати орендної плати за період з 01.10.2022 по 10.05.2023.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 у даній справі позовні вимоги задоволено в повному обсязі; стягнуто з Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" на користь Роздільнянської міської ради Одеської області суму основного боргу у розмірі 152 613,44 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, Приватне підприємство "Юридичний департамент "Дікон Юг" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 у справі №916/180/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Роздільнянської міської ради Одеської області в повному обсязі.

Так, в обґрунтування своєї скарги, Апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовив Позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи (Головного управління Держгеокадастру в Одеській області), що призвело до неповного з`ясування обставин справи, оскільки саме первинний орендодавець міг надати важливу інформацію щодо фактичного стану земельної ділянки на момент її передачі у користування.

На переконання Відповідача, суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості, не врахувавши положення п. 4.4 Договору №59 від 04.06.2020, згідно з яким річна орендна плата протягом дії договору без внесення до нього змін визначається із діючої нормативно грошової оцінки, яка кумулятивно індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт індексації Кі. При цьому, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував вимоги ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою при ухваленні рішення суд вирішує питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 21 Закону України Про оренду землі, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі прийняття рішення про стягнення заборгованості суд повинен був врахувати коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки за 2023 рік, проте цього не зробив, що призвело до неправильного обчислення розміру заборгованості.

Апелянт вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у мотивувальній частині відсутній належний аналіз заперечень Відповідача щодо витрат на поліпшення земельної ділянки в сумі 4 538 005,60 грн. Суд не навів мотивів, з яких він відхилив докази та аргументи Відповідача щодо фактичного стану земельної ділянки на момент її отримання у користування. Суд не врахував положення ст. 27 Закону України Про оренду землі та п. 6.1-6.3 Договору оренди щодо відшкодування орендарю витрат на поліпшення орендованої земельної ділянки.

Крім того, Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував особливості правового режиму воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, та його потенційний вплив на зобов`язання зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності у спірний період (01.10.2022 10.05.2023), а також не дослідив питання можливого звільнення Відповідача від обов`язку сплати орендної плати на підставі пп. 69.14 п. 69 підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України та не надав можливості обґрунтувати вплив форс-мажорних обставин.

На переконання Скаржника, суд першої інстанції не дослідив питання щодо статусу земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0130 (яка розташована на території Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області) згідно з Переліком, затвердженим уповноваженим органом, у редакціях, чинних протягом спірного періоду (з 01.10.2022 по 10.05.2023). Встановлення факту належності території розташування орендованої земельної ділянки до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії (зокрема, "території активних бойових дій"), або до тимчасово окупованих територій мало б наслідком повне звільнення Відповідача від обов`язку сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою комунальної власності за відповідні місяці спірного періоду на прямій підставі норми Податкового кодексу України.

Крім іншого, Апелянт переконаний, що розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження без виклику сторін позбавив Відповідача можливості надати відповідні доводи та докази щодо впливу форс-мажорних обставин на його здатність виконувати зобов`язання за Договором оренди, що також свідчить про неповноту судового розгляду.

З огляду на зазначене, Відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Роздільнянської міської ради Одеської області відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/180/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/180/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/180/25.

24.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/180/25.

30.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Роздільнянської міської ради Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Просить залишити таку апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На переконання Позивача, судом прийнято законне та обґрунтоване рішення, а доводи апелянта не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, Позивач звертає увагу суду, що з 04.06.2020 по 15.09.2023 (час реєстрації розірвання договору) ПП "Юридичний департамент "Дікон Юг" використовувало спірну земельну ділянку та жодного разу не скористалось своїм правом на перегляд умов укладеного спірного Договору або його розірвання через порушення його істотних умов, а саме: неможливість її використання за її цільовим призначенням через забруднення.

Доказів укладення Договору 11.09.2021 № 1109/2021-1 між ПП "Юридичний департамент "Дікон Юг" та ТОВ ІНФОРМТРАНС ЛТД про надання послуг з виконання польових робіт, а саме очищення полів від каміння, насаджень дерев, кущів, чужорідних предметів, металобрухту та інших предметів на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0130 надано не було. З вимогою про компенсацію понесених витрат ні до Держгеокадастру, ні до Роздільнянської міської ради Одеської області Відповідач не звертався, не надані вказані докази і до апеляційної скарги.

Крім того, Позивач, не погоджуючись з доводами Апелянта, звертає увагу суду, що при розрахунку орендної плати за 2023 рік використовується індексація за 2022 рік і вона становила 1,0, тобто неяких збільшень орендної плати не було. А індексація за 2023 рік буде використовуватись до орендних платежів з 01 січня 2024 року, а у ПП «ЮД «Дікон-Юг» у 2024 році їх не було. Отже доводи Апелянта в цій частині є хибними.

З огляду на зазначене, Позивач вважає, що ПП "Юридичний департамент "Дікон Юг" не скористався своїм правом на зменшення суми орендної плати, зміни умов виплати, призупинення дії або розірвання Договору оренди і таке інше, а також не довів форс-мажорні обставини та не можливість в зв`язку з цим виконувати умови укладеного Договору а в подальшому і рішення судів (від 10.05.2023 та від 27.03.2025), та не дотримався процедури повідомлення Орендодавця про наявні обставини, під час слухання справ (№916/3635/22 та №916/180/25) не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а тому рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025, на думку Позивача, ухвалене на підставі усіх юридично значущих обставин та наданих доказів, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2020 між Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області (Орендодавець) та ПП «Юридичний департамент «ДІКОН ЮГ» (Орендар) було укладено Договір оренди землі №59.

Відповідно до п.1.1 Договору № 59 від 04.06.2020 Орендодавець, на підставі протоколу проведення земельних торгів за лотом №4252 від 04.06.2020 №111/4252 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 59,7106 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:004:0130, розташовану за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Старостинська сільська рада (за межами населеного пункту).

Згідно з п.2.2 Договору № 59 від 04.06.2020 кадастровий номер земельної ділянки - :01:004:0130; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; код використання згідно з класифікатором видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) - А.01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п. 2.4 Договору №59 від 04.06.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 01.01.2020 складає 1 203 313,95 грн (один мільйон двісті три тисячі триста тринадцять гривень 95 копійок) та підлягає щорічній індексації.

Відповідно до п.3.1 та п.3.2 Договору № 59 від 04.06.2020 Договір укладено на строк 7 (сім) років. Право оренди земельної ділянки виникає у Орендаря з моменту державної реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 4.1 Договору № 59 від 04.06.2020 орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі на рахунок Старостинської сільської ради в УДКСУ у Роздільнянському районі Одеської області у розмірі 267 630 грн за 1 (один) рік відповідно до протоколу проведення земельних торгів за лотом №4252 від 04.06.2020 №111/4252, що становить 22,24% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2020 та складає 22 302,50 грн за один місяць.

Орендна плата за перший рік користування земельною ділянкою сплачується Орендарем протягом трьох банківських днів з дня підписання цього Договору, за виключенням сплаченого гарантійного внеску, у розмірі 28 881 грн (п.4.2 Договору №59 від 04.06.2020).

Відповідно до п.4.3 Договору № 59 від 04.06.2020 орендна плата вноситься Орендарем не пізніше 28-го числа місяця, наступного за звітним, у розмірі, встановленому пунктом 4.1 Договору, за кожен місяць.

Річна орендна плата протягом дії Договору без внесення до нього змін визначається із діючої нормативно грошової оцінки, яка кумулятивно індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт індексації Кі. У разі набуття чинності нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є об`єктом цього договору, сторони вносять відповідні зміни до цього договору (п.4.4 Договору №59 від 04.06.2020).

Згідно з п. 6.1 Договору №59 від 04.06.2020 після припинення дії Договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 8.4.6 Договору №59 від 04.06.2020 Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату.

Згідно з п. 11.6 Договору №59 від 04.06.2020 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Земельна ділянка вважається переданою Орендодавцем Орендарю з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону ( п. п.14.1, 14.3 Договору №59 від 04.06.2020).

04.06.2020 між Головним управління Держгеокадастру в Одеській області та ПП Юридичний департамент Дікон Юг було підписано акт приймання передачі межових знаків на зберігання (а.с.20).

11.06.2020 в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право оренди ПП Юридичний департамент Дікон Юг на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0130, що підтверджується витягом №347290540 від 20.09.2023 (а.с.9).

22.01.2021 за Роздільнянською міською радою було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:004:0130, площею 59,7106 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.01.2025 (а.с.23).

При цьому, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2023 по справі №916/3635/22 позовні вимоги Роздільнянської міської ради до ПП Юридичний департамент Дікон Юг, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, було задоволено шляхом присудження до стягнення з Відповідача заборгованості за Договором оренди землі № 59 від 04.06.2020 за період з 01.07.2021 по 30.09.2022, розірвано Договір оренди землі №59 від 04.06.2020 та зобов`язано Відповідача повернути земельну ділянку за кадастровим номером :01:004:0130, площею 59,7106 га.

15.09.2023 до Державного реєстру речових прав було внесено запис про припинення права оренди ПП Юридичний департамент Дікон Юг на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0130, що підтверджується витягом №347290540 від 20.09.2023.

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як зазначалось раніше, 04.06.2020 між Головним управління Держгеокадастру в Одеській області та ПП Юридичний департамент Дікон Юг було укладено Договір оренди землі №59 строком на 7 років, за умовами якого відповідачем були прийняті на себе зобов`язання зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

В подальшому, 22.01.2021 право власності на земельну ділянку, передану в оренду Відповідачу за Договором №59 від 04.06.2020, було зареєстровано за Роздільнянською міською радою.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2023 по справі №916/3635/22 позовні вимоги Роздільнянської міської ради до ПП Юридичний департамент Дікон Юг, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, було задоволено шляхом присудження до стягнення з відповідача заборгованості за Договором оренди землі № 59 від 04.06.2020 за період з 01.07.2021 по 30.09.2022, розірвано Договір оренди землі № 59 від 04.06.2020 та зобов`язано Відповідача повернути земельну ділянку за кадастровим номером :01:004:0130, площею 59,7106 га.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи №916/3635/22 Господарський суд Одеської області у рішенні від 10.05.2023 встановив, що до Роздільнянської міської ради області перейшли всі права та обов`язки орендодавця, передбачені Договором оренди землі №59 від 04.06.2020. Вказана обставина згідно з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує повторного доведення під час вирішення даного спору.

Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 №161-XIV (з наступними змінами та доповненнями) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно зі ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Крім того, згідно з п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов`язковий платіж, що його орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

П. 4.1 Договору № 59 від 04.06.2020 унормовано, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 267 630 грн за 1 (один) рік, що становить 22,24% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2020 та складає 22302,50 грн за один місяць.

Згідно з п.4.3 Договору №59 від 04.06.2020 орендна плата вноситься орендарем не пізніше 28-го числа місяця, наступного за звітним, у розмірі, встановленому пунктом 4.1 Договору, за кожен місяць.

Таким чином, розмір орендної плати за Договором оренди №59 від 04.06.2020 за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року становить 156117,50 грн (22302,50 грн * 7 = 156 117,50 грн); розмір орендної плати за 10 днів травня 2023 року становить 7 194,35 грн (22 302,50 грн / 31 * 10 = 7 194,35 грн). Отже, загальний розмір заборгованості за спірний період становить 163 311,85 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що стягнення заборгованості за період з 01.10.2022 по 10.05.2023 не було предметом спору у справі №916/3635/22.

Поряд з цим, Роздільнянською міською радою заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 152 613,44 грн з підстав зарахування у межах виконавчого провадження, відкритого для виконання рішення у справі №916/3635/22, стягнутого з Відповідача судового збору в рахунок оплати орендної плати.

Враховуючи відсутність у суду повноважень виходити за межі позовних вимог згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявлених Роздільнянською міською радою позовних вимог до ПП Юридичний департамент Дікон Юг шляхом присудження до стягнення з Відповідача суми заборгованості у розмірі 152 613,44 грн.

Щодо доводів Апелянта, що розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження без виклику сторін позбавив Відповідача можливості надати відповідні доводи та докази щодо впливу форс-мажорних обставин на його здатність виконувати зобов`язання за Договором оренди, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною п`ятою статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Так, ціна позову у справі, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302 800 грн), оскільки складає 152613,44 грн, до то ж, за наявними матеріалами справи та характером правовідносин, які склались між сторонами, дана справа є незначної складності.

Відтак, на переконання колегії суддів, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, наведене свідчить про одночасне існування двох умов, визначених ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що за приписами ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін Відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зауважує, що з 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

За умовами частини сьомої статті 6 Господарського процесуального кодексу України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

В силу пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (далі Положення) особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 37 глави 2 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.

Таким чином, з 05.10.2021, тобто з дати початку функціонування таких підсистем ЄСІТС як "Електронний кабінет" та "Електронний Суд", зазнав змін існувавший до цього порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, передбачений, зокрема, підпунктами 17.1, 17.5, 17.14 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у тому числі порядок вручення судових рішень. Відтак з 05.10.2021 вручення судом судових рішень особам, які зареєстрували Електронний кабінет, здійснюється в електронній формі шляхом надсилання судових рішень до електронного кабінету таких осіб.

У випадку, якщо особа (учасник справи) зареєструвала свій Електронний кабінет, електронна форма вручення їй судових рішень є обов`язковою та пріоритетною щодо письмової форми вручення, яка, на відміну від електронної форми, може бути реалізована судом у зазначеному випадку лише за окремою заявою учасника справи.

Саме така правова позиція суду касаційної інстанції викладена в ухвалах Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №916/3104/21 та від 17.05.2023 у справі №910/15120/20.

Господарський процесуальний кодекс України не покладає на суд обов`язку направляти учаснику справи копію судового рішення у паперовій формі, у випадку, якщо особа зареєструвала свій Електронний кабінет, має доступ до функціонуючих підсистем та документів у межах відповідної справи.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ухвала суду першої інстанції про відкритті провадження по справі була отримана Відповідачем 27.01.2025 о 20:26 год.

У пункті 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на зазначене днем вручення ухвали суду першої інстанції про відкритті провадження по справі є 28.01.2025.

Отже, останнім днем для подання відзиву на позовну заяву, та відповідно клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, було 12.02.2025.

Однак, як свідчать наявні матеріали справи, відповідне клопотання Відповідачем до суду першої інстанції подано не було.

Слід також наголосити на тому, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, не позбавляє, зокрема Відповідача скористатись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань, тощо, а також права на ознайомлення з наявними матеріалами справи.

Проте, як вбачається з наявних матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, Відповідач не скористався ані правом на подання відзиву, ані на подання будь-яких заяв, клопотань тощо, за їх наявності, що у відповідністю зі ст. 178 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Колегія суддів не бере до уваги доводи Апелянта стосовно неврахування фактичної можливості Відповідача ознайомитись із ухвалою суду про відкриття провадження у справі з огляду на технічні особливості функціонування системи Електронний суд та наявний стан електронного кабінету підприємства, як безпідставні.

Судова колегія також відхиляє доводи Апелянта стосовно незалучення до участі у даній справі Головного управління Державної податкової служби в Одеській області в якості третьої особи за клопотанням Позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у позовній заяві Позивачем було заявлено клопотання про залучення до участі у дану справу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області в якості третьої особи. Позивач зазначав, що оскільки вказана особа є контролюючим органом, до функцій якого віднесено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів несвоєчасна сплата відповідачем орендної плати може вплинути на права та обов`язки Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, зокрема, щодо необхідності здійснення ним податкового контролю відносно Відповідача.

Положеннями ст. 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом заявленого Позивачем позову є вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором, стороною якого Головне управління Державної податкової служби в Одеській області не виступає, рішення у даній справі жодним чином не впливає на права та обов`язки означеної особи, а, отже, судова колегія вважає, що підстав для залучення вказаної особи до участі у справі немає і судом першої інстанції правомірно відмовлено у залученні до участі у дану справу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області в якості третьої особи.

При цьому, колегія судів зазначає, що Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (ідентифікаційний код 44069166) є філією Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393), тобто не має статусу юридичної особи, а, отже, не може самостійно виступати учасником даного судового процесу.

Не заслуговують на увагу й доводи Скаржника про неврахування судом першої інстанції особливості правового режиму воєнного стану, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та пункту 3.1 Регламенту ТПП(2) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Щодо встановлення факту настання форс-мажору, слід зазначити, що відповідно до 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", виключною компетенцією засвідчувати зазначену подію наділена Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) та її регіональні підрозділи.

Зважаючи на вищевикладене, саме сертифікат ТПП України підтверджує період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і є належним доказом, який підтверджує неможливість належного виконання відповідачем своїх зобов`язань внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Однак, такого сертифікату Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було.

Колегія суддів звертає увагу на те, що введення воєнного стану на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти, адже протилежного Відповідачем не доведено відповідними доказами.

Не надано Відповідачем й доказів на підтвердження того, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, що унеможливлює виконання взятих на себе зобов`язань перед Позивачем.

Неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили є підставою для звільнення саме від відповідальності за невиконання, а не від виконання зобов`язання в цілому.

Поряд з цим, у даному контексті судова колегія не погоджується з доводами Скаржника щодо необхідності застосування підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України у подібних правовідносинах, ураховуючи таке.

Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції чинній з 06.05.2023 свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі №620/5747/23).

Положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України є чіткими, зрозумілими за своїм змістом і передбачають вичерпний перелік умов звільнення від обов`язку сплачувати плату за землю, серед яких визначальним є перебування земельної ділянки на територіях активних бойових дій або тимчасової окупації.

При цьому Приватне підприємство "Юридичний департамент "Дікон Юг" не обґрунтувало необхідності застосування підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в межах предмета спору, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

Колегія суддів також відхиляє доводи Відповідача стосовно не дослідження судом першої інстанції фактичного стану земельної ділянки та понесених Апелянтом матеріальних витрат на її поліпшення в сумі 4538005,60 грн, оскільки зазначені обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Разом з тим, Відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з відповідним позовом в межах зазначених вимог.

Також, колегія суддів критично ставиться до доводів Апелянта стосовно відсутності в мотивувальній частині рішення належного аналізу заперечень Відповідача щодо витрат на поліпшення земельної ділянки в сумі 4 538 005,60 грн, а також відсутності мотивів, з яких суд відхилив докази та аргументи Відповідача щодо фактичного стану земельної ділянки на момент її отримання у користування, з огляду на те, що Відповідачем не було заявлено жодного клопотання чи заперечення при розгляді справи в суді першої інстанції, а також у зв`язку з тим, що означені обставини не стосуються предмету розгляду даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/180/25 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юридичний департамент "Дікон Юг" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/180/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2025 по справі №916/180/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош