ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2025 р. м. Київ Справа № 911/511/25
Господарський суд Київської області в складі
головуючого судді Христенко О.О.
за участю секретаря Комісарчук Д-М.О.
розглянувши справу № 911/511/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Булава Транс, с. Юрівка Київської області
до Приватного підприємства Білдінг Легіон, м. Ірпінь Київської області
про стягнення 27 581,30 грн
представники учасників справи не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Булава Транс (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства Білдінг Легіон (далі-відповідач) про стягнення 27 581,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди № ДОП 30-04/2021 від 30.04.2021.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2025 відкрито провадження у справі № 911/511/25, розгляд справи за правилами загального позовного провадження призначений у підготовчому засідання на 12.03.2025.
Ухвалою суду від 12.03.2025 підготовче засідання було відкладено на 04.04.2025.
Ухвалою суду від 04.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 911/511/25 та призначено її до розгляду по суті на 30.04.2025.
В судове засідання 30.04.2025 представник позивача не з`явився, однак 07.04.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання від 07.04.2025 (вх. № 4638/25), в якому останній підтримав позовні вимоги та просив суд здійснювати розгляд справи без участі представника позивача.
Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.
Відповідач відповідно до ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України електронний кабінет в ЄСІКС не зареєстрував.
Разом з цим, суд відзначає про належне повідомлення відповідача про розгляд справи за його участі та направлення ухвал суду у справі № 911/511/25 за належною адресою відповідача. Однак, зазначені ухвали суду повернуті підприємством зв`язку на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Суд зазначає, що сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулись в суд, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвал суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області -

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Булава Транс (орендодавець) та Приватним підприємством Білдінг Легіон (орендар) укладений Договір оренди №ДОП 30-04/2021, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, яке є об`єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору.
Найменування обладнання, яке передається орендарю за цим договором, його комплектність, технічні характеристики (інші особливості в разі необхідності) зазначаються в акті прийому-передачі, який є додатком до цього договору (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 3.3 договору при передачі орендарю кожної одиниці обладнання або декількох одиниць обладнання за цим договором сторони підписують акт прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору. Підписання сторонами акту прийому-передачі свідчить про факт і дату передачі обладнання в оренду на умовах даного договору (п. 3.6 договору).
Початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати підписання сторонами акту прийому-передачі такого обладнання (п. 4.1 договору). Строк оренди обладнання за цим договором визначається в акті прийомку-передачі одиниці такого обладнання (п. 4.2 договору).
В акті прийому-передачі може бути визначена тільки дата передачі обладнання в оренду, яка також є датою початку перебігу строку оренди. В такому випадку обладнання вважається переданим в оренду на невизначений строк (п. 4.6 договору).
При поверненні орендарем орендодавцю кожної одиниці обладнання або декількох одиниць обладнання за цим договором уповноважені представники сторін підписують акт прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору (п. 5.1 договору). Строк оренди вважається закінченим, а обладнання таким, що підлягає поверненню орендодавцю в строк визначений в акті прийому-передачі, за яким таке обладнання передавалось в оренду (п. 5.3 договору).
Фактичною датою повернення обладнання вважається дата підписання акту прийому-передачі обладнання сторонами, якщо інше не випливає з договору (п. 5.9 договору).
Відповідно до п. 6.1 договору орендар сплачує орендну плату шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок орендодавця або сплати готівкою за весь строк користування орендованим обладнанням починаючи з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду (п. 3.3 договору) та закінчуючи датою підписання акту повернення обладнання орендодавцю (п. 5.1 договору) або датою припинення/розірвання договору.
Орендар сплачує орендну плату за кожен конкретний період в розмірі та на підставі рахунків наданих орендодавцем. У вказані дати сторони підписують акти, якими засвідчується факт здійснення (надання) оренди (п. 6.4 договору). Орендар вносить оренду плату в порядку, визначеному договором або актом приймання-передачі (п. 6.5 договору).
Окремо, у п. 1.3 договору сторонами погоджено, що відповідно до умов цього договору сторона орендодавця може надавати орендарю також транспортні послуги (послуги перевезення вантажу) із застосуванням власного транспорту. Умови надання таких послуг визначається розділом 15 даного договору.
Так, за умовами п. 5.12 договору визначено, що транспортування обладнання на місце оренди при передачі в оренду, переміщення та при поверненні майна з оренди здійснюється виключно орендодавцем, якщо сторони не дійшли письмової згоди про інше.
Оскільки умовами п.п 5.11, 5.12 договору визначено, що транспортування (доставка, розвантаження, переміщення) обладнання на місце оренди та повернення орендованого обладнання здійснюється виключно орендодавцем, то орендар зобов`язується сплатити також витрати по транспортуванню обладнання.
Так, пунктом 15.1 договору сторони визначили, що керуючись п. 1.3 договору та положеннями ч. 2 ст. 628 ЦК України, орендар за даним договором може надавати орендарю також транспортні послуги (послуги перевезення вантажу) із застосуванням власного транспорту довірений йому орендарем вантаж з місця відправлення до пункту призначення.
Розрахунок між сторонами щодо послуг перевезення здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок орендодавця на умовах 100 % передоплати. В разі надання послуг орендодавцем без попередньої оплати, орендар зобов`язується оплатити вартість наданих послуг на протязі 5 банківських днів після надання таких послуг. Загальна вартість перевезень за цим договором складається з фактично виконаних заявок та/або виставлених рахунків та/або актів приймання-передачі виконаних робіт.
Умовами п. 17 договору визначено, що термін дії даного договору становить 1 рік з моменту його укладення. Дія даного договору вважається продовженою на той самий термін та на тих самих умовах, якщо за місяць до дати закінчення дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір розірвати або змінити договір.
Так, 05.05.2021 між ТОВ Булава Транс та ПП Білдінг Легіон підписаний акт здачі-приймання обладнання № 1, за яким орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в тимчасове оплатне користування обладнання найменування, кількість та вартість якого, визначена в цьому акті.
14.05.2021 між ТОВ Булава Транс та ПП Білдінг Легіон підписаний акт здачі-приймання обладнання № 2, за яким орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в тимчасове оплатне користування обладнання найменування, кількість та вартість якого, визначена в цьому акті.
04.06.2021 ПП «Білдінг Легіон» було повернуто ТОВ Булава Транс з оренди обладнання найменування, кількість та вартість якого, визначена в акті № 1.
13.06.2021 орендарем було повернуто з оренди, а орендодавцем прийнято обладнання найменування, кількість та вартість якого, визначена в акті № 2.
Разом з цим, під час виконання сторонами договірних зобов`язань за договором, позивачем для оплати послуг з оренди були сформовані та виставлені рахунки на оплату № 399 від 30.04.2021 на суму 10 680,00 грн, № 424 від 12.05.2021 на суму 12 720,00 грн, № 1011 від 21.10.2021 на суму 4 992,00 грн.
Між позивачем та відповідачем, за допомогою цифрового підпису, були підписані акти надання послуг № 306 від 05.05.2021 на суму 2 640,00 грн, № 376 від 31.05.2021 на суму 4 160,00 грн, № 434 від 04.06.2021 на суму 640,00 грн, № 903 від 28.09.2021 на суму 3 240,00 грн, № 307 від 14.05.2021 на суму 3 960,00 грн, № 375 від 31.05.2021 на суму 2 380,00 грн, № 435 від 13.06.2021 на суму 1 820,00 грн, № 11 від 18.01.2023 на суму 4 560,00 грн, № 1059 від 28.10.2021 на суму 4 992,00 грн, за якими орендодавцем були надані послуги з оренди обладнання та транспортні послуги з краном маніпулятором.
Як вбачається з поданих доказів, відповідачем здійснена повна оплата виставлених позивачем рахунків, про що свідчать платіжні доручення № 214 від 30.04.2021 на суму 10 680,00 грн, № 234 від 12.05.2021 на суму 12 720,00 грн, № 1101 від 21.10.2021 на суму 4 992,00 грн.
Так, позивач вказує про відсутність у відповідача заборгованості за послуги з оренди надані на підставі актів наданих послуг № 306 від 05.05.2021, № 376 від 31.05.2021, № 434 від 04.06.2021, № 903 від 28.09.2021, № 307 від 14.05.2021, № 375 від 31.05.2021, № 435 від 13.06.2021, № 11 від 18.01.2023, № 1059 від 28.10.2021.
Окремо, позивач зазначає про те, що на підставі п. 1.3 та розділу 15 договору, позивачем для оплати транспортних послуг з краном маніпулятором були сформовані та виставлені відповідачу рахунки на оплату № 1223 від 30.11.2021 на суму 5 185,99 грн, № 1375 від 31.12.2021 на суму 5 185,40 грн, № 165 від 31.01.2022.
Позивачем зазначає, що ним на підставі актів наданих послуг № 1250 від 30.11.2021 на суму 5 185,99 грн, № 21 від 05.01.2022 на суму 5 185,40 грн, № 255 від 28.02.2022 на суму 5 158,40 грн були надані, а відповідачем прийняті транспортні послуги з краном маніпулятором. Претензій щодо якості чи кількості наданих послуг матеріали справи не місять.
Однак, як зауважує позивач та підтверджується матеріалами справи, отримані транспортні послуги крану маніпулятора сплачені відповідачем лише частково за актом № 1250 від 30.11.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 742 від 30.11.2021 на суму 5 185,40 грн, натомість транспортні послуги надані позивачем за актами № 21 від 05.01.2022 та № 255 від 28.02.2022 залишені відповідачем не сплачені, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в сумі 10 316,98 грн.
Суд відзначає, що при дослідженні доказів вбачається відсутність підпису з боку відповідача, зокрема, на спірних актах № 21 від 05.01.2022 та № 255 від 28.02.2022.
В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензією № П-11/08 від 11.08.2023, в якій просив здійснити оплату заборгованості в сумі 10 316,98 грн, разом з якою надіслав також акти наданих послуг № 21 від 05.01.2022 та № 255 від 28.02.2022. Направлення на адресу відповідача претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та накладною від 15.08.2023.
Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив, підписані акти не повернув.
Водночас, суд звертає увагу, що відсутність належного підписання акту з боку відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позову.
По-перше, матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та відповідачем склалась відповідна ділова практика щодо підписання актів. Так, матеріали справи містять акти наданих послуг, які були підписані за допомогою цифрового підпису, й водночас були оплачені відповідачем без будь-яких заперечень, як і акт надання послуг № 1250 від 30.11.2021 на суму 5 185,99 грн, який також не підписаний зі сторони відповідача, однак який оплачений ним на підставі платіжного доручення № 742 від 30.11.2021.
Отже, за твердженням позивача, відповідачем не виконано зобов`язання за договором у розмірі 10 316,98 грн, зокрема за актами наданих послуг № 21 від 05.01.2022 та № 255 від 28.02.2022.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст. 509 ЦК України,- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу , надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір с обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.ст. 525 і 526 ЦК України,- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; при цьому, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Укладений між сторонами у справі Договір оренди № ДОП 30-04/2021 від 30.04.2021 є змішаним та має ознаки договору оренди та надання послуг, отже суд до спірних правовідносин застосовує законодавство яке регулює правовідносини надання послуг та оренди.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Положеннями частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Положення частини першої статті 14 ГПК України визначають здійснення розгляду справ судом не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою-четвертою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тобто, не лише позивач повинен доводити обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, але й відповідач (відповідачі) повинні довести свої заперечення проти позову.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш обґрунтованою. Відтак необхідним є не лише надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до Статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за надані транспортні послуги з краном маніпулятором, у зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується заборгованість в сумі 10 316,80 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 316,80 грн. заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про її задоволення
Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги з оренди автотранспорту та техніки, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку позивача за загальний період прострочення з 13.01.2022 по 04.02.2025 інфляційні нарахування складають 4 616,85 та 3 % річних складають 925,14 грн.
Суд, при дослідженні наданого позивачем розрахунку встановив, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично не вірними. Тому суд здійснивши власний розрахунок дійшов висновку щодо задоволення таких вимог частково в сумі 4 616,77 грн інфляційних нарахувань та 925,12 грн 3 % річних.
Позивач на підставі п.п. 15.5.3 та 15.5.4 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків виконання зобов`язання по оплаті послуги, 10 316,98 грн штрафу (розрахованого одноразово) та 1 405,35 грн пені, розрахована за період з 13.01.2022 по 13.07.2022 та з 08.03.2022 по 08.08.2022.
Відповідно до п.п. 15.5.3, 15.5.4 договору у випадку несвоєчасної оплати послуг замовник (орендар) сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, а у випадку не оплати послуг більш ніж на 30 днів замовник (орендар) сплачує на користь орендодавця штраф у розмірі 100 % від вартості перевезення,
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Так, на підставі вказаних норм права, судом здійснений розрахунок пені та штрафу, за результатами якого дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в сумі 10 316,80 грн штрафу та 1 405,35 грн пені.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.
Щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн, суд відзначає наступне.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як форма винагороди адвоката, але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, судом встановлено, що 26.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Булава Транс» (клієнт) та Адвокатом Шевчук Дмитром Ігоровичем (далі-адвокат) був укладений Договір про надання правничої допомоги № 8/24 (далі-договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого адвокат за завданням клієнта зобов`язується здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги клієнту, що полягає у: представництві інтересів клієнта в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах, організаціях та інших юридичних особах як приватного, так і публічного права, перед службовими особами, громадянами, іноземцями та особами без громадянства, правоохоронних органах, органах досудового розслідування та суду всіх рівнів, органах виконавчої служби; складанні заяв, запитів, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також сприяння їх відновленню в разі порушення; наданні клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових підстав; участі у слідчих діях, судових засіданнях з представництвом інтересів клієнта.
Сторони домовились, що вартість послуг щодо предмету даного договору є договірною та встановлюється в актах виконаних робіт та погоджується сторонами шляхом їх підписання (п. 3.1 договору).
31.01.2025 між клієнтом та адвокатом підписаний Додаток № 8 до Договору № 8/24 від 26.04.2024, за яким сторони погодили обсяг послуг, які надаватимуться клієнту, вартість яких становить 12 000,00 грн. Вартість послуг підлягає оплаті клієнтом шляхом сплати 50 % вартості послуг, що становить 6 000,00 грн до моменту подання позовної заяви та 50 % вартості послуг, що становить 6 000,00 грн - протягом 5 днів з моменту проголошення рішення у справі.
04.02.2025 між клієнтом та адвокатом підписаний Акт приймання-передачі про надання правничої допомоги згідно з Договором № 8/24 від 26.04.2024, за яким сторони погодили, що адвокатом надані клієнту послуги відповідно до Договору № 8/24 від 26.04.2024 та Додатку № 8 від 31.01.2025 щодо стягнення заборгованості за Договором оренди № ДОП 30-04/2021 від 30.04.2021, загальною вартістю 12 000,00 грн.
Досліджуючи подані документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу в цій справі, а отже такі підлягають розподілу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №9901/459/21 зазначила, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, норми, якими встановлено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Стосовно того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вже висловлювалася Велика Палата Верховного Суду (пункт 21 додаткової постанови від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтримала цей висновок.
Враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, а також з огляду на принципи пропорційності та розумності, складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та їх обсяг, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн не відповідають принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованими та пропорційними до предмета спірних правовідносин.
На думку суду, розумним, співмірним та справедливим у цьому випадку буде зменшення заявленої суми компенсації витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
3. В іншій частині в позові відмовити.
Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст підписано - 17.06.2025.
Суддя О.О. Христенко