ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 911/2906/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Сибіги О.М.

Гончарова С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 (повне рішення складено 19.02.2025)

у справі № 911/2906/24 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс»

про стягнення 24616,58 грн. заборгованості за договором № 02.05-14/1-34 від 20.04.2015 р., у тому числі - 21014,22 грн. основного боргу, 2686,64 грн. пені, 615,35 грн. інфляційних втрат, 300,37 грн. 3% річних.

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2024 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс» про стягнення 24616,58 грн. заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача № 02.05-14/1-34 від 20.04.2015 р., у тому числі 21014,22 грн. основного боргу, 2686,64 грн. пені, 615,35 грн. інфляційних втрат, 300,37 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 02.05-14/1-34 від 20.04.2015 р. в частині відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за період з листопада 2023 р. по липень 2024 р., а також компенсації земельного податку за 2024 рік.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 5100,46 грн. основного боргу, 693,89 грн. пені, інфляційні втрати у сумі 259,98 грн. та 3 % річних у сумі 78,26 грн., 603,48 грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 28.02.2025 звернулося на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 28.02.2025, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 у справі №911/2906/24 в частині відмови у стягненні 15 913,76 грн основного боргу; 1 992,75 грн пені; 355,37 грн інфляційних втрат; 222,11 грн 3 % річних; 1 818,92 грн витрат по сплаті судового збору та прийняти в цій нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/2906/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 у справі № 911/2906/24, справу призначено до розгляду на 29.04.2025 без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, розгляд справи №911/2906/24 29.04.2025 не відбувся у зв`язку з перебуванням суддів у відпустках, а тому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 справу призначенню до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи на 03.06.2025.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 07 серпня 2025 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №911/2906/24 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 31.07.2014 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росінтер Аеро Україна» (орендар, код 37222400) було укладено договір оренди № 1606 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» загальною площею 100,00 кв.м. (майно, розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. № 47578), загальною площею 107850,5 кв.м.), що перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації кафе площею 80,0 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи, та бару площею 20,0 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 договору).

Як вбачається з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 28.08.2014 відбулась зміна найменування юридичної особи з кодом 37222400. Станом на час розгляду справи найменуванням відповідача (орендаря) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс».

Згідно з п. 5.10 договору орендар зобов`язується своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а у неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.

06.02.2015 Регіональним відділенням ФДМУ по Київській області та ТОВ «Аеро Ресторантс» було підписано акт приймання-передавання орендованого майна, відповідно до п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 100,00 кв.м, розміщене за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Бориспіль-7, на 3-му поверсі термінального комплексу «D» (інв. № 47578).

20.04.2015 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс» (орендар) було укладено договір №02.5-14/1-34 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, відповідно до п. 1.1 якого у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна: частини приміщення №3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» загальною площею 100,00 кв.м. для розміщення та експлуатації кафе площею 80,0 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи, та бару площею 20,0 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи, балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги згідно з переліком, який міститься в таблиці 1, зокрема: 1) забезпечення теплом (теплова енергія) (100,00 кв.м.-7,00 Гкал); 2) забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці (7 працівників) (оплата за одиницю вимірювання в місяць: 30,00 грн. (за 1 працівника)); 3) використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем (обсяг наданих послуг в місяць: 100,00 кв.м.; оплата за одиницю вимірювання в місяць: 1,80 грн. (за 1 кв.м)).

Відповідно до п. 1.1.3 договору орендар щорічно сплачує балансоутримувачу компенсацію земельного податку за звітній рік за оренду майна. Сума компенсації розраховується пропорційно площі орендованого майна.

Згідно з п. 1.4 договору розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 1.5 договору встановлено, що при порушенні балансоутримувачем умов договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості, сторони протягом двох календарних днів після порушення укладають та підписують акт-претензію, в якому зазначаються терміни, види відхилення показників у наданні послуг, тощо. Балансоутримувач протягом трьох робочих днів після підписання акта-претензії вирішує питання про перерахунок платежів або видає орендарю обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій орендаря вирішуються в суді. Орендар має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

У відповідності з п. 1.8 договору ціни на послуги, крім зазначених у п. 8 таблиці № 1 п. 1.1 цього договору, у разі їх підвищення, можуть змінюватися лише у разі зміни тарифів постачальниками даних послуг, які призвели до істотної зміни витрат балансоутримувача, пов`язаних з наданням цих послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Балансоутримувач зобов`язаний повідомити орендаря у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням або вручити уповноваженій особі під розписку, такий лист буде вважатися невід`ємною частиною договору) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення їх в дію, а орендар зобов`язаний прийняти їх для розрахунків.

Згідно з п. 2.1.6 договору балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Сторони погодили, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором (п. 2.2.1 договору).

Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що орендар зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг. Сплата рахунку за послуги, які надавались в період з дати підписання сторонами акта приймання-передавання орендованого майна до дати реєстрації договору здійснюється орендарем протягом 10 банківських днів з дати отримання орендарем відповідного рахунку від балансоутримувача.

В силу п. 5.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліком: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором на період їх дії (форс-мажор).

Відповідно до п. 5.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що якщо дія форс-мажору триває більше 30 календарних днів, кожна із сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальність за таке розірвання за умови, якщо повідомить про це іншу сторону не пізніше, ніж за 20 календарних днів до розірвання.

Згідно з п. 8.5 договору сторони вносять зміни і доповнення до договору шляхом підписання додаткових угод до нього (крім змін, вказаних в пунктах 1.8 та 8.7 договору, які вносяться листами, що вважаються невід`ємними частинами договору).

Договір набирає чинності з дати підписання акта приймання-передавання орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.07.2014 р. № 1606 або з моменту укладання договору, в залежності від того, яка дата наступить раніше, та діє до 29.07.2024 р. (п. 6.1 договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на кожен наступний місяць на тих самих умовах (п. 6.2 договору).

У відповідності до п.п. 1.8, 8.6 договору, до останнього були внесені зміни, у спосіб направлення орендарю листів «Про зміну вартості послуг», зокрема: від 04.01.2022 р. № 19-22/1-16, від 30.12.2022 р. № 37-22-2270, від 31.03.2023 р. № 25-22/1-64, від 12.10.2023 р. № 25-22/1-345, які є невід`ємною частиною договору.

На підтвердження виконання умов договору № 02.05-14/1-34 від 20.04.2015 р. та надання відповідачу визначених вказаним договором послуг, позивачем до матеріалів справи додано акти приймання-здачі виконаних послуг та відповідні рахунки-фактури за період з листопада 2023 року по липень 2024 року на загальну суму 29400,16 грн., а також розрахунок боргу.

Перелічені акти здачі-приймання робіт/послуг та рахунки-фактури за період з листопада 2023 року по липень 2024 року підписані лише позивачем електронним цифровим підписом та містять відмітки про їх направлення відповідачу через систему "M.E.Doc", а також поштовими відправленнями, зокрема:

за листопад 2023 року: рахунок-фактура від 30.11.2023 р. № 61/690 на суму 3123,17 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.11.2023 р. на суму 3123,17 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,00 кв.м.; виробництво, транспортування та постачання теплової енергії 1355,68 грн.). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 19.12.2023 р. Листом з описом від 20.12.2023 р. № 20-12-23-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 28.12.2023 р.;

за грудень 2023 року: рахунок-фактура від 31.12.2023 р. № 61/821 на суму 5174,00 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.12.2023 р. на суму 5174,00 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,00 кв.м.; виробництво, транспортування та постачання теплової енергії 3406,51 грн.). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 11.01.2024 р. та 12.01.2024 р. Листом з описом від 19.01.2024 р. № 19.01.2024 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 19.01.2024 р.;

за січень 2024 року: рахунок-фактура від 31.01.2024 р. №61/21 на суму 5391,24 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.01.2024 р. на суму 5391,24 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,00 кв.м.; виробництво, транспортування та постачання теплової енергії 3623,75 грн.). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 12.02.2024 р. Листом з описом від 14.02.2024 р. № 14-02-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 23.02.2024 р.;

за лютий 2024 року: рахунок-фактура від 29.02.2024 р. №61/92 на суму 4577,63 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29.02.2024 р. на суму 4577,63 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,00 кв.м.; виробництво, транспортування та постачання теплової енергії 2810,14 грн.). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 12.03.2024 р. Листом з описом від 12.03.2024 р. № 12-03-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 19.03.2024 р.;

за березень 2024 року: рахунок-фактура від 31.03.2024 № 61/223 на суму 4057,81 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.03.2024 р. на суму 4057,81 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,00 кв.м.; виробництво, транспортування та постачання теплової енергії 2290,32 грн.). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 16.04.2024. Листом з описом від 12.04.2024 № 12-04-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 18.04.2024 р.;

за квітень 2024 року: рахунок-фактура від 30.04.2024 р. № 61/346 на суму 1767,49 грн та акт приймання-здачі робіт (виконаних послуг) від 30.04.2024 р. на суму 5698,48 грн (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,0 кв.м). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 27.05.2024. Листом з описом від 14.05.2024 р. № 14-05-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 21.05.2024 р.;

за травень 2024 року: рахунок-фактура від 31.05.2024 р. № 61/436 на суму 1767,49 грн та акт приймання-здачі робіт (виконаних послуг) від 31.05.2024 р. на суму 1767,49 грн (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,0 кв.м). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 15.06.2024. Листом з описом від 14.06.2024 р. № 14-06-24-1 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 18.06.2024 р.;

за червень 2024 року: рахунок-фактура від 30.06.2024 р. № 61/492 на суму 1767,49 грн та акт приймання-здачі робіт (виконаних послуг) від 30.06.2024 р. на суму 1767,49 грн (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,0 кв.м). Документи не були доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс", та повернулись позивачу за закінченням встановленого строку зберігання. Проте, листом з описом від 12.07.2024 р. №12-07-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 16.07.2024 р.;

за липень 2024 року: рахунок-фактура від 31.07.2024 р. № 61/684 на суму 1767,49 грн. та акт приймання-здачі робіт (виконаних послуг) від 31.07.2024 р. на суму 1767,49 грн. (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 7 люд.; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно 100,0 кв.м). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс": 02.09.2024. Листом з описом від 26.08.2024 р. №26-08-24-3 відповідач надіслав позивачу мотивовану відмову від підписання акту та сплати рахунку. Вказаний лист позивач отримав 03.09.2024 р.

Також позивачем були виставлені рахунок-фактура від 12.08.2024 №61/698 на суму 6,35 грн. та акт приймання-здачі робіт (виконаних послуг) від 12.08.2024 р. на суму 6,35 грн. (компенсація за земельний податок у 2024 році). Документи доставлені ТОВ "Аеро Ресторантс" 02.09.2024 р.

Як вбачається з розрахунку позивача, відповідач оплатив надані послуги частково, а саме: за послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за період листопад 2023 р. - січень 2024 р. на загальну суму 8385,94 грн.

Отже, за твердженням позивача, у відповідача виникла заборгованість за договором № № 02.05-14/1-34 від 20.04.2015 р. у сумі 21014,22 грн. (29400,16 грн. - 8385,94 грн.), що складається з: 15907,41 грн. - послуг забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та використання води для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно, 5100,46 грн. - виробництва, транспортування та постачання теплової енергії та 6,35 грн. - компенсації за земельний податок в 2024 році.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зазначити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар доказування обставин) покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 29.08.2018 р. у справі № 909/105/15, від 29.08.2018 р. у справі № 910/23428/17, від 31.01.2018 р. у справі № 10/8763/17).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 р. у справі № 904/1103/20 та від 25.06.2020 р. у справі № 924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є надати саме ту кількість доказів, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали справи не містять доказів складання та підписання актів-претензій щодо не надання вказаних у актах приймання-здачі послуг, як це передбачено п. 1.5 договору № 02.5-14/1-34 від 20.04.2015, що при порушенні балансоутримувачем умов договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості, сторони протягом двох календарних днів після порушення складають та підписують акт-претензію, в якому зазначаються терміни, види відхилення показників у наданні послуг тощо. Балансоутримувач протягом трьох робочих днів після підписання акта-претензії вирішує питання про перерахунок платежів або видає орендарю обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій орендаря вирішуються в суді. Орендар має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Проте, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що матеріали справи містять мотивовані відмови відповідача від підписання актів.

При цьому, мотивовані відмови відповідача полягали в тому, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до інформації на офіційній сторінці ДП МА «Бориспіль» роботу аеропорту призупинено, аеропорт не працює, всіх пасажирів евакуйовано, злітно-посадкову смугу заблоковано. З незалежних від орендаря причин з 24.02.2022 р. майно, розташоване в пасажирському терміналі «D», орендарем не використовувалось, а послуги, зазначені у рахунках, орендарю не надавались. Впродовж неможливості використання орендарем майна балансоутримувач не міг надавати послуги, передбачені договором, об`єми яких залежать від фактичного користування приміщенням та кількості працівників (7 осіб).

Згідно пункту 2.2.17 договору № 02.5-14/1-34 від 20.04.2015 р. орендар зобов`язується надавати балансоутримувачу перелік електрообладнання та кількості працюючих згідно прикладеної до договору форми (додаток №11). У разі зміни кількості працюючих в орендованому об`єкті та/або кількості, потужності, режиму роботи електрообладнання, своєчасно підготувати новий перелік, підписати відповідальною особою, та передати в службу головного енергетика балансоутримувача для внесення відповідних змін в договір щодо передачі орендарю величини потужності електричної енергії та забезпечення його працівників санітарно-гігієнічними умовами праці.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач листами від 08.11.2022 р. № 67-11/22, № 34-11/22, № 29-11/22, № 30-11/22, № 36-11/22 повідомляв позивача, що з 24.02.2022 р. чисельність працюючих відповідача складає « 0», а електрообладнання не використовується.

Загальновідомою є інформація про те, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений.

24.02.2022 р. ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на офіційному сайті оприлюднило інформацію про те, що у зв`язку із військовим вторгненням РФ згідно з вимогами Повітряного кодексу України та Положення про використання повітряного простору України органами ОЦВС та Державіаслужбою вжито заходів щодо закриття повітряного простору України, а також інформацію про те, що роботу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» призупинено, аеропорт не працює, всіх пасажирів аеропорту евакуйовано, злітно-посадкова смуга заблокована.

Зі змісту договору оренди №1606 від 31.07.2014 р. вбачається, що предметом оренди є приміщення, яке знаходиться на території Міжнародного аеропорту «Бориспіль» та передане в оренду з метою розміщення та експлуатації кафе та бару, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 28.02.2022 р. пункт пропуску - Бориспіль, категорія пункту пропуску - Міжнародний.

Відповідно до повідомлення позивача, розміщеного на його офіційному вебсайті, неможливість здійснення відповідачем господарської діяльності викликана тим, що Міжнародний аеропорт «Бориспіль» не функціонує з 24.02.2022 р.

Суд першої інстанції вірно наголосив, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що відповідно до п. 1.4 договору розмір плати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України, а позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували, що з 24.02.2022 р. надання відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників (7 осіб) або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання було можливим, та фактично здійснювалося, що свідчить про недоведеність та безпідставність позовних вимог ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в цій частині, що становить 15907,41 грн.

При цьому, в силу умов договору, відповідач неодноразово повідомляв позивача, що роботу балансоутримувача було призупинено, майно, розташоване в пасажирському терміналі «Д», не використовується орендарем згідно договору оренди, у тому числі і протягом листопада 2023 р. - липня 2024 р., що є предметом розгляду даної справи.

Поряд з цим, позивач, незважаючи на вказані обставини, протягом листопада 2023 р. - липня 2024 р. продовжив направляти акти приймання-здачі послуг та виставляти рахунки-фактури за послуги, які не могли бути використані відповідачем у обсязі, зазначеному в актах приймання-здачі послуг від 30.11.2023 р., від 31.12.2023 р., від 31.01.2024 р., від 29.02.2024 р., від 31.03.2024 р., від 30.04.2024 р., від 31.05.2024 р., від 30.06.2024 р., від 31.07.2024 р.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що з огляду на умови п.п.2.2.3 п.2.2 Акти приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2023, від 31.12.2023, від 31.01.2024, від 29.02.2024, від 31.03.2024, від 30.04.2024, від 31.05.2024, від 30.06.2024, від 31.07.2024 за спірний період листопад 2023 року - липень 2024 року, а також Акт від 12.08.2024 до рахунку на суму 6,35грн. компенсації земельного податку за 2024 рік вважаються підписаними відповідачем, так як мотивовані відмови від підписання акту надходили з порушенням строків. В даному випадку позивач вдається до надмірного формалізму, враховуючи, що відповідач неодноразово повідомляв позивача, що майно, розташоване в пасажирському терміналі «Д», не використовується орендарем згідно договору оренди, а чисельність працюючих відповідача з 24.02.2022 р. складає « 0», що виключає можливість використання води для прибирання самостійно, а також отримання послуг забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці.

Крім того, колегія суддів не приймає доводи позивача, що відсутні будь-які зміни до чинного законодавства України в частині звільнення від виконання господарських зобов`язань, відтермінування оплати заборгованості, звільнення від штрафних санкцій, тощо на період дії воєнного стану, оскільки зазначене спростовується умовами п.1.4 та п. 2.2.17 договору і в даному випадку не йде мова про звільнення від виконання господарських зобов`язань.

Також, необґрунтованими є доводи позивача, що жодним нормативним актом не встановлена заборона на використання Орендарем орендованого майна за цільовим призначенням у період дії воєнного стану, не встановлена заборона для Орендаря доступу до орендованого Майна на території ДП МА «Бориспіль» у період дії воєнного стану, а також, не встановлена заборона на ведення господарської діяльності в орендованому Майні на території ДП МА «Бориспіль» у період дії воєнного стану, оскільки умовами договору чітко визначену мету оренди нерухомого майна, яка неможлива при зупинці роботи балансоутримувача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за земельний податок за 2024 рік у сумі 6,35 грн. згідно акту приймання-здачі від 12.08.2024 р., як такій, що заявлена позивачем передчасно, оскільки відповідно до п. 1.1.3 договору компенсація земельного податку сплачується орендарем за звітний рік пропорційно площі орендованого майна, що станом на 12.08.2024 р. ще не закінчився.

Щодо вимоги про стягнення коштів в сумі 5100,46 грн. за виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за лютий та березень 2024 року згідно актів приймання-здачі робіт від 29.02.2024 р. та від 31.03.2024 р., то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки така послуга не пов`язана із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованого приміщення, то позов ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення 5100,46 грн. підлягає задоволенню.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 2686,64 грн. за загальний період прострочення з 21.12.2023 р. по 08.10.2024 р.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором (п. 4.2 договору).

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог лише в частині 5100,46 грн за виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені підлягають задоволенню за розрахунком суду у розмірі 693,89 грн. за період прострочення з 23.04.2024 р. по 09.10.2024 р., розмір якої судом обчислено виходячи із розміру заборгованості, присудженої до стягнення.

Позивач просив стягнути з відповідача 615,35 грн. інфляційних втрат та 300,37 грн. 3% річних за період з 21.12.2023 р. по 08.10.2024 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, розмір яких судом першої інстанції обчислено виходячи із розміру заборгованості, присудженої до стягнення, колегія суддів апеляційного суду погоджується, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 259,98 грн. та 3 % річних у сумі 78,26 грн. за період з 21.03.2024 р. по 08.10.2024 р.

Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, колегія судів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 у справі № 911/2906/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 у справі № 911/2906/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2025 у справі № 911/2906/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №911/2906/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12.06.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров