ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р. Справа №909/636/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційні скарги Приватного виконавця Ткачука Любомира Михайловича б/н від 13.03.2025 року (вх. № 01-05/699/25 від 14.03.2025 року) та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" б/н від 17.03.2025 року (вх.№01-05/737/25 від 17.03.2025 року)

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року (суддя Т.В.Стефанів; повну ухвалу складено 11.03.2025 року)

за скаргою Акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

на дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича

у справі № 909/636/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (надалі ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго")

до відповідача: Акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (надалі АТ "Прикарпаттяобленерго")

про стягнення заборгованості в сумі 97331406,45 грн, з яких 68349517,04 грн - основний борг, 16481060,82 грн - пеня, 7283952,40 грн - штраф, 1354632,33 грн - 3 % річних, 3862243,86 грн - інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Мороз О.М. адвокат (ордер серії АТ №1098134 від 26.03.2025 року);

від приватного виконавця (в режимі відеоконференції): Олійник В.Б. адвокат (ордер серії АТ № 1095828 від 13.03.2025 року),

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23 позов задоволено. Стягнуто з АТ "Прикарпаттяобленерго" на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 1354632 грн 33 к. - 3 % річних, 3862243 грн 86 к. - інфляційних втрат та 710030 грн 53 к. - судового збору.

18.09.2024 року на виконання вищевказаного рішення судом видано наказ.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської від 25.09.2024 року задоволено заяву представника АТ "Прикарпаттяобленерго" від 16.09.2024 (вх. № 8120/24 від 16.09.2024) про розстрочення виконання судового рішення, розстрочено виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 у справі № 909/636/23 на дев`ять місяців рівними платежами.

За результатами перегляду постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 року ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024 року у справі № 909/636/23 змінено, викладено резолютивну частину в редакції цієї постанови - розстрочено виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі № 909/636/23 на п`ять місяців рівними платежами.

Короткий зміст скарги на дії приватного виконавця

31.01.2025 року через систему «Електронний суд» АТ "Прикарпаттяобленерго" звернулось до суду першої інстанції із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича (вх.№840/24 від 31.01.2025 року). Скаргу мотивує тим, що приватний виконавець порушив порядок примусового виконання рішень, оскільки виконання рішення було розстрочене, а платежі здійснювалися вчасно. Виконавчий документ, на підставі якого відкрито провадження, не відповідав законодавчим вимогам, заявнику не було надано постанови про відкриття виконавчого провадження, що порушує його право на захист. Просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича щодо виконання судового рішення у справі №909/636/23 в межах виконавчого провадження та зобов`язати приватного виконавця повернути незаконно стягнуті грошові кошти у межах виконавчого провадження в сумі 1271477,47 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року у справі №909/636/23 частково задоволено скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" Мороз О. М. від 31.01.2025 (вх. № 840/24 від 31.01.2025) на дії приватного виконавця. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Любомира Михайловича Ткачука щодо виконання судового рішення у справі № 909/636/23 в межах виконавчого провадження № 77008806 від 28.01.2025. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Любомира Михайловича Ткачука повернути незаконно стягнуті грошові кошти у межах виконавчого провадження № 77008806 від 28.01.2025 у сумі 115538 грн 13 к.

Ухвала суду мотивована тим, що розстрочення виконання рішення починається саме з моменту винесення ухвали суду, тобто з 25.09.2024, а не з дати ухвалення рішення. Суд зазначив, що до цього моменту боржник не був зобов`язаний здійснювати рівномірні платежі, оскільки порядок виконання рішення ще не було змінено, а відтак графік розстрочки почав діяти лише з моменту винесення ухвали суду. Місцевий господарський суд вказав на те, що боржник виконав 4 з 5 платежів, а п`ятий платіж мав бути здійснений до 24.02.2025. Відтак, приватний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження, оскільки підстави для примусового виконання рішення на той час були відсутні.

Також місцевий господарський суд прийшов до висновку, що сума основного боргу у розмірі 1155381 грн 34 к. не підлягає поверненню, оскільки строк її сплати минув.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Приватний виконавець Ткачук Любомир Михайлович подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження керувався заявою стягувача та доданим до нього наказом суду, і вказане підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Вважає, що у приватного виконавця були відсутні законні підстави для невиконання в примусовому порядку судового рішення, адже про наявність ухвали про розстрочення виконання рішення стягувачем у заяві про відкриття провадження йому не повідомлено та не надано ухвалу до цієї заяви чи її копії. Заявляє, що боржник мав би звертатися не зі скаргою на дії приватного виконавця, а відповідно пред`являти претензії безпосередньо до стягувача. Зазначає, що боржником постанови виконавця, які винесені в межах виконавчого провадження, не оскаржувались. Просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року у справі №909/636/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги АТ "Прикарпаттяобленерго" на дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича у справі № 909/636/23.

ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що судом помилково визначено початок дати розстрочення виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23. Вказує на те, що вказане рішення набрало законної сили 17.09.2024 року. Заявляє, що АТ "Прикарпаттяобленерго" мала сплачувати по 1185381,344 грн, починаючи з 20.08.2024 року по 20.01.2025 року включно. Зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату з простроченням на загальну суму 4771525,38 грн. Вказує на те, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року залишалось не виконаним на суму 1155381,34 грн, у зв`язку із чим позивач звернувся до приватного виконавця з метою примусового виконання рішення суду. Заявляє, що відповідачем та судом першої інстанції помилково визначено кінцевий строк закінчення розстрочення 24.02.2025 року, а не 20.01.2024 року, а виконавець під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження діяв на підставі виконавчого документу, який за формою та змістом відповідав приписам ГПК України, тому його дії не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року у справі №909/636/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги АТ "Прикарпаттяобленерго" на дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича у справі № 909/636/23.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ "Прикарпаттяобленерго" подало відзив на апеляційні скарги, в якому не погоджується з доводами скаржників, наведеними в апеляційних скаргах. Вважає ухвалу законною та обґрунтованою. Зокрема зазначає, що приватним виконавцем допущено ряд порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Твердження про те, що боржник мав сплачувати платежі з 20.08.2024 року, вважає помилковим, оскільки графік розстрочки почав діяти лише з моменту винесення ухвали суду. Відповідач вважає, що повинен був виконати рішення суду до 24.02.2025 року, що відповідає ч. 5 ст. 331 ГПК. Просить ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року у справі №909/636/23 залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 153 від 09.06.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 909/636/23 у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді-члена колегії І.Б. Малех.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/636/23 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.С. Скрипчук, І.Ю. Панова.

В судовому засіданні представник приватного виконавця підтримав доводи, зазначені у своїй апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти доводів скаржників.

Позивач не забезпечив участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомив.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №909/636/23, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 року оголошено перерву у розгляді справи на 09.06.2025 року об 11 год.45 хв.

14.05.2025 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Вищенаведеним підтверджується, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №909/636/23.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності позивача.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг

За змістом статті 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частиною 1 статті 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або за ініціативою суду.

Відповідно до частини 1 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024 року (зі змінами, внесеними постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 року) було розстрочено на п`ять місяців рівними платежами виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23, яким стягнуто з АТ "Прикарпаттяобленерго" на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 1354632 грн 33 к. - 3 % річних, 3862243 грн 86 к. - інфляційних втрат та 710030 грн 53 к. - судового збору.

Частиною 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Кодексом України з процедур банкрутства.

Отже, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що розстрочення виконання рішення починається саме з моменту винесення ухвали суду, а не з дати ухвалення рішення; до цього моменту боржник не був зобов`язаний здійснювати рівномірні платежі, оскільки порядок виконання рішення ще не було змінено. Графік розстрочки виконання судового рішення почав діяти лише з моменту винесення ухвали суду.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ухвала суду про розстрочення виконання рішення є складовою судового рішення і також має обов`язковий характер.

Отже, виконавець, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, мав би врахувати її зміст та перевірити, чи було порушено встановлений судом порядок виплат.

Доводи приватного виконавця про те, що наявність ухвали розстрочення виконання рішення стягувачем у заяві про відкриття провадження йому не повідомлено та не надано ухвалу до цієї заяви чи її копії не спростовує наведених висновків суду, адже перевірка усіх документів перед відкриттям виконавчого провадження входить до обов`язків виконавця. Окрім того, ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024 року та постанова Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 року про розстрочення виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23 оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак приватний виконавець міг ознайомитися з їхнім змістом.

З аналізу матеріалів справи випливає, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження боржник, на виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024 року (зі змінами, внесеними постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 року) у справі №909/636/23, здійснив на користь стягувача 4 з 5 платежів. П`ятий платіж мав бути здійснений до 24.02.2025 року.

Отже, стягувачем передчасно було надіслано 27.01.2025 року приватному виконавцю Ткачуку Л.М. заяву про примусове виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23.

Приватний виконавець Ткачук Л.М. не перевірив та не з`ясував належним чином усіх обставин, 28.01.2025 року передчасно стягнув з боржника в примусовому порядку 1 271 477,47 грн, а саме: 1 155 381,34 грн - грошові кошти, стягнуті за виконавчим документом; 558,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 115 538,13 грн сума основної винагороди приватного виконавця, незважаючи на те, що на той час підстави для примусового виконання вищевказаного судового рішення були відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

За приписами частини 2-4 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналізуючи наведені норми та враховуючи неправомірність дій приватного виконавця стосовно передчасного примусового виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2024 року у справі №909/636/23, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що стягнута винагорода приватного виконавця у розмірі 115 538 грн 13 к. підлягає поверненню.

Доводи скаржників не спростовують висновків оскарженої ухвали місцевого господарського суду. Вказана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права у відповідності до з`ясованих у цій справі обставин.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У відзиві на апеляційні скарги відповідач заявив про попередній розрахунок суми судових витрат, пов`язаних із розглядом вказаної справи в сумі 10000,00 грн.

07.05.2025 року через систему «Електронний суд» відповідач подав клопотання про долучення доказів (вх.№01-04/3565/25 від 07.05.2025 року), в якому відповідачем надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При розгляді наданих доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції виходить з наступних мотивів.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката відповідач подав наступні документи: ордер серії АТ №1098134 від 26.03.2025 року, копію договору про надання професійної правничої допомоги №2025/20 від 02.01.2025 року, укладеним між АТ "Прикарпаттяобленерго" та адвокатом Морозом О.М., акт приймання-передачі послуг від 28.03.2025 року, платіжну інструкцію від 28.03.2025 року на суму 10000,00 грн.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що представництво та захист прав та законних інтересів клієнта здійснюється на платній основі.

Відповідно до пункту 4.2 договору сторони погодили, що винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту у судових справах обчислюється у фіксованому розмірі та зазначається в актах приймання-передачі наданих послуг.

В акті приймання-передачі послуг від 28.03.2025 року зазначено два види наданих послуг, а саме: складання відзиву на апеляційну скаргу та участь адвоката у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Відповідач просить стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу з позивача та приватного виконавця в сумі 10000,00 грн.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору або є неспівмірним зі складністю справи.

Дослідивши надані відповідачем докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є завищеним, неспівмірним із складністю цієї справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді апеляційної інстанцій не у повній мірі відповідає критерію обгрунтованості, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу.

Також апеляційний господарський суд зазначає, що саме передчасно подана заява позивача стала підставою для відкриття виконавчого провадження, відтак витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути саме з нього.

З огляду на те, що стягнення судом витрат на правничу допомогу у заявленому відповідачем розмірі суперечить вищеописаним критеріям розподілу таких витрат та розумності їх розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання та стягнення з ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" витрат на професійну правничу допомогу у справі 909/636/23 в сумі 5000,00 грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, відтак її необхідно залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржників відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 123, 126, 129, 197, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного виконавця Ткачука Любомира Михайловича б/н від 13.03.2025 року (вх. № 01-05/699/25 від 14.03.2025 року) та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" б/н від 17.03.2025 року (вх.№01-05/737/25 від 17.03.2025 року) залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 року у справі №909/636/23 без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ) на користь Акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34, ) 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук