ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/1885/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Залізняк І. І. (адвокат)

відповідача - Данилов К. О. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн" (далі - Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.11.2022 № 51-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - рішення АМК).

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення АМК підлягає визнанню недійсним, оскільки, прийняте з порушенням вимог законодавства, адже відповідач неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; не довів обставини, які мають значення для справи та визнав їх встановленими; неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі № 910/1885/23, у задоволенні позову відмовлено.

2.3. Постановою Верховного Суду від 27.02.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі № 910/1885/23 скасовано. Справу № 910/1885/23 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.4. За результатом нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 (суддя Мандриченко О. В.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 (колегія суддів: Сибіга О. М., Тищенко О. В., Мальченко А. О.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство у касаційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять суд касаційної інстанції скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Товариства задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з посиланням на пункти 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає щодо відсутності висновків Верховного Суду у питанні застосування:

- статей 1, 2, 63 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-ІІІ) та порушили статтю 316 ГПК України в контексті дотримання вказівок Верховного Суду у постанові щодо того, чи була спрямована Вимога про витребування інформації та документів на забезпечення захисту економічної конкуренції в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин;

- статей 8, 19, 129 Конституції України, статті 3, 4, 7,16, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659-XII), статті 1, пункту 13 статті 50 Закону № 2210-ІІІ, статтю 316 ГПК України в контексті дотримання вказівок Верховного Суду у Постанові та встановлення умов, за яких Антимонопольний комітет України (далі - АМК) може запитувати у суб`єкта господарювання певну інформацію та, відповідно щодо критеріїв, при наявності яких ненадання інформації на вимогу АМК може бути підставою для притягнення до юридичної відповідальності та не виконали відповідних вказівок Верховного Суду у цій справі в контексті наведеного аргументу;

- статей 1, 35, 48, 52, 59 Закону № 2210-ІІІ, статей 19, 23 Закону № 3659-XII та пунктів 23, 26,32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджено розпорядженням АМКУ від 19.04.1994 № 5 (далі - Правила розгляду справ), частин першої-третьої статті 126 Господарського кодексу України, статті 316 ГПК України (а саме - не виконали вказівок Верховного Суду та внаслідок недотримання перелічених норм суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що позивач та компанія EEMHS пов`язані відносинами контролю, а Вимога була направлена позивачу як учаснику єдиного суб`єкта господарювання у складі позивача та компанії EEMHS);

- статті 63 Закону № 2210-ІІІ як норми, що встановлює підставу для обміну інформацією та спеціальні (у порівнянні зі статями 50, 52 Закону № 2210-ІІІ) правила для притягнення до юридичної відповідальності. Скаржник звертає увагу на помилкове незастосування статей 8, 19, 41, 61, 129 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 321 Цивільного кодексу України, статей 4, 16, 22, 22-1 Закону № 3659-XII, статей 1, 50, 51, 52, 59 Закону № 2210-ІІІ, пункту 32 Правил розгляду справ щодо підстав та порядку притягнення до юридичної відповідальності, в тому числі й за інформаційне порушення у вигляді неподання відповіді на вимогу АМК.

4.3. Мотивуючи підставу касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, позивач посилається на невиконання судами вказівок Верховного Суду у постанові від 06.02.2024 у цій справі, недослідження доказів у справі та ненадання оцінки аргументам позивача без зазначення мотивів їх відхилення, що, відповідно, є порушенням статей 2, 86, 210, 236, 238, 269, 282, 316 ГПК України та підставою для скасування оскаржуваних рішень згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу АМК просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, посилаючись, зокрема, на дотримання судами норм матеріального та процесуального права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що Тимчасовою адміністративною колегією АМК за результатами розгляду справи №128-26.13/8-22 визнано дії Товариства порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210 - III у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого АМК від 28.09.2021 №128-29/01-14070 (далі - Вимога) у встановлений ним строк.

6.2. Відповідно до рішення АМК на Товариство за вказане вище порушення накладено штраф в розмірі 3 941 161, 00 грн.

6.3. Як встановлено місцевим господарським судом, АМК в оскаржуваному рішенні зазначено, що на сайті Польського антимонопольного регулятора (https://decyzje.uokik.gov.pl/bp/dec_prez.nsf) виявлено інформацію щодо укладання угод компаніями "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V. ", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V. ", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та Приватним акціонерним товариством "Газпром" (далі - група компаній) про фінансування проєкту "Північний потік-2" та розподілу повноважень між його учасниками (далі - Угоди).

6.4. Так, з метою вжиття заходів державного контролю з виявлення порушень законодавства про захист економічної конкуренції в частині контролю за концентраціями та узгодженими діями суб`єктів господарювання АМК розпочато дослідження та здійснення перевірки щодо укладання вищезазначених Угод.

6.5. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що за наявною в АМК інформацією, яка була підтверджена відповідачем в антимонопольній справі (лист від 13.09.2022 № 67-22), Товариство пов`язане відносинами контролю із компанією "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" в розумінні статті 1 Закону № 2210 - III.

6.6. У зв`язку з наведеним, АМК згідно зі статтею 7 Закону № 3659-XII та статтею 4 Закону № 2210-III, з метою вжиття заходів державного контролю з виявлення порушень законодавства про захист економічної конкуренції в частині контролю за концентраціями та узгодженими діями суб`єктів господарювання, надіслано Товариству вимогу державного уповноваженого Комітету від 28.09.2021 № 128-29/01-14070 про надання інформації щодо дій компаній "Uniper Gas Transportation & Finance B.V. ", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та Приватного акціонерного товариства "Газпром" у вигляді укладення угод про фінансування проєкту "Північний потік - 2" та розподілу повноважень між його учасниками.

6.7. У Вимозі у Товариства вимагалось у п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання надати інформацію, пояснення та наступні копії документів:

1. Підтвердити чи спростувати інформацію щодо укладення суб`єктами господарювання, пов`язаними з Товариством відносинами контролю, Угод.

2. У разі підтвердження такої інформації надати копії підтверджуючих документів (копії Угод, договорів, тощо та додатків до них, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку).

3. Пояснення щодо необхідності чи відсутності необхідності отримання дозволу органів Антимонопольного комітету України на зазначені дії, відповідно до статті 10 Закону України "Про захист економічної конкуренції", з наданням підтверджуючих документів.

6.8. Також, у Вимозі зазначалося про обов`язок надання інформації на вимоги державного уповноваженого Антимонопольного комітету України у визначений ним строк, відповідно до статті 22 Закону № 3659-XII, та відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а саме, неподання органу Антимонопольного комітету України інформації в установлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 та абзацу сьомого частини другої статті 52 Закону № 2210 - III.

6.9. Крім того, АМК у Вимозі зазначено, що неподання інформації з причин її відсутності у Товариства , за умови, що таку інформацію воно може отримати у суб`єктів господарювання, пов`язаних з ним відносинами контролю, на виконання вимог статті 63 Закону № 2210-III, буде кваліфіковано, як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

6.10. Суди дійшли висновку про те, що позивач поінформований про правові наслідки неподання інформації, подання недостовірної інформації або інформації в неповному обсязі.

6.11. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 335 зазначена вище вимога отримана позивачем 01.10.2021.

6.12. Листом від 19.10.2021 № 362 (зареєстрований у Антимонопольному комітеті України 19.10.2021 за № 8-01/14641) Товариство повідомило, що направило Вимогу компанії Engie Energy Management Holding Switzerland AG та звернулося до АМК про продовження строку надання інформації на Вимогу.

6.13. Листом від 27.10.2021 № 128-29/01-15364 АМК продовжено Товариству строк надання інформації до 30.11.2021.

6.14. Листом від 29.11.2021 № 364 (зареєстрований у АМК 30.11.2021 за № 8-01/16467) Товариство повідомило, що за інформацією, отриманою від компанії Engie Energy Management Holding Switzerland AG, триває процес внутрішніх погоджень між відповідними бізнес-департаментами, залученими до проєкту "Північний потік - 2", та звернулося до Комітету про продовження строку надання інформації на Вимогу.

6.15. Листом від 03.12.2021 № 128-29/01-17419 АМК продовжено Товариству строк надання інформації до 10.12.2021.

6.16. В подальшому, листом від 10.12.2021 № 368 (зареєстрований 13.12.2021 за № 8-01/1823-кі) Товариством повідомлено, зокрема, що компанією Engie Energy Management Holding Switzerland AG, не надано інформацію щодо договорів фінансування проєкту "Північний потік - 2" та є окремою юридичною особою, яка створена за законодавством Швейцарії. Позивач не має жодних правових засобів, щоб змусити іноземну особу, яка володіє запитуваними документами поза юрисдикцією України, надати інформацію.

6.17. До вказаного листа позивачем додано лист Engie Energy Management Holding Switzerland AG від 18.10.2021 № 361, в якому зазначено, що компанія не в змозі передати Товариству договори через різноманітні юридичні обмеження, які до них застосовуються, включаючи, серед іншого, різні положення Кримінального кодексу Швейцарії (SCC), які забороняють розголошення конфіденційної інформації швейцарською організацією третім особам (у тому числі іноземним).

6.18. Суди попередніх інстанцій зазначили, що інформація не була подана на Вимогу АМК виключно у зв`язку із тим, що вона є інформацією з обмеженим доступом та не може бути надана позивачу та/або Комітету, що не спростовує можливість її виконання.

6.19. Листом від 20.01.2022 №128-26.13/01-661 Антимонопольним комітетом України Товариству надіслано зазначене вище розпорядження та повідомлено про початок розгляду справи №128-26.13/8-22, запропоновано надати інформацію для її розгляду.

6.20. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що за наявною в АМК інформацією, яка була підтверджена самим же відповідачем в антимонопольній справі (лист від 13.09.2022 № 67-22), Товариство пов`язане відносинами контролю в розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" із компанією "Engie Energy Management Holding Switzerland AG".

6.21. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що Товариство та Engie Energy Management Holding Switzerland AG є єдиним суб`єктом господарювання Групою Engie, на який покладено, як обов`язок здійснювати обмін інформацією для цілей виконання вимог органу Антимонопольного комітету України, так і надання цієї інформації юридичною та/або фізичною особи, яка входить до складу групи, незалежно від особи, яка є фактичним володільцем запитуваної інформації, враховуючи положення статей 1 та 63 Закону №2210-III. Незабезпечення групою суб`єктів господарювання належного обміну інформації не звільняє юридичну та/або фізичну особу зі складу такого суб`єкта господарювання від відповідальності встановленої законом.

6.22. Суди попередніх інстанцій зазначили, що враховуючи наявні в матеріалах цієї справи докази, скаржником у своєму листуванні з пов`язаними відносинами контролю іноземними суб`єктами господарювання не заперечено того факту, що вони складають єдиний суб`єкт господарювання (Групу) та проводять внутрішньогрупову комунікацію.

6.23. А тому дійшли висновку про те, що зібраними АМК доказами під час прийняття оскаржуваного рішення АМК підтверджено, що Товариство та пов`язані із ним суб`єкти господарювання можуть та проводять обмін інформацією, у тому числі для цілей виконання вимог органів Антимонопольного комітету України.

6.24. Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що Товариство у відносинах контролю не було тією особою, яка здійснювала контроль над іншими компаніями Групи. Втім, у випадку неможливості іноземними юридичними особами, пов`язаними з Товариством відносинами контролю, розкрити позивачу та/або безпосередньо АМК інформацію з обмеженим доступом у зв`язку із зобов`язанням щодо збереження її конфіденційності, такі компанії на виконання вимог статті 63 Закону № 2210-III повинні надавати копії запитуваних документів, з яких, шляхом ретушування, вилучити відомості, доступ до яких обмежено.

6.25. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що всупереч вимог пунктів 2 та 3 Вимоги група компаній, а також позивач не обґрунтували неможливість подання інформації у неконфіденційній версії.

6.26. Крім того, місцевий господарський суд, з яким погодився й апеляційний господарський суд зазначив про те, що позивачем не виконано пункт 3 Вимоги, відповідно до якого, від Товариства АМК вимагав надати пояснення щодо необхідності отримання/неотримання дозволу органів Антимонопольного комітету України на зазначені дії, відповідно до статті 10 Закону № 2210-III, з наданням підтверджуючих документів, однак скаржником вказані пояснення Антимонопольному комітету України не надано. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що АМК правомірно визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-III, дії позивача у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 28.09.2021 № 128-29/01-14070 у встановлений ним строк, та застосовано до Товариства штраф, передбачений статтею 52 Закону № 2210-III.

6.27. Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу скаржника на статтю 63 Закону № 2210-III, а саме на те, що у суб`єкта господарювання, пов`язаного відносинами контролю відповідно до статті 1 Закону № 2210-III, закріплено обов`язок забезпечувати обмін інформацією між собою. Невиконання суб`єктами господарювання вимог частини першої цієї статті не звільняє інших суб`єктів господарювання, яким повинна бути надана інформація чи які повинні були вжити інших заходів, від відповідальності.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.3. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

7.4. У зв`язку з обранням судді Ємця А. А. до Великої Палати Верховного Суду відповідно до рішення зборів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2025 № 10 склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення АМК, яким визнано дії Товариства порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону №2210-III у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого АМК у встановлений ним строк.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. Касаційне провадження у даній справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.5. Так, скаржник вказує, що за відсутності висновків Верховного Суду суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, які зазначені в розділі 4 цієї постанови.

8.6. Як вже було зазначено, справа розглядалася неодноразово. За змістом частини п`ятої статті 310, частини першої статті 316 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, та вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

8.7. Скаржник у своїй касаційній скарзі звертає увагу Суду на невиконання судами попередніх інстанцій при новому розгляду справи вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції у цій справі.

8.8. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій при новому розгляді справи обмежились лише встановленням підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статей 1, 63 Закону № 2210-ІІІ та дослідженням причин, з яких відомості (інформацію / документи) на вимогу не було подано.

8.9. Втім, Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив у постанові від 27.02.2024, зокрема, що АМК, реалізуючи свої дискреційні повноваження на отримання документів та інформації, які необхідні йому для виконання завдань, діючи добросовісно та не допускаючи свавілля для запиту відповідної інформації у адресата, повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати у володінні особи, в якої вони запитуються. В іншому випадку матиме місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності, зокрема відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи №910/1546/22). З огляду на викладене, саме такий підхід до реалізації повноважень АМК на отримання в особи інформації Суд вважає таким, що відповідатиме "вимозі придатності", яка, у свою чергу, є невід`ємною складовою принципу пропорційності і верховенства права.

8.10. Верховний Суд звернув увагу на те, що "вимога придатності" характеризується метою, яка має бути досягнута, способом, спрямованим на таке досягнення, та зв`язком, який повинен існувати між метою і заходом. Складовою придатності, у свою чергу, є реальність як самої поставленої мети, так і реальність способів її досягнення. Отже, вимога АМК (як і норма законодавства, на якій вона ґрунтується) не можуть встановлювати нездійсненні цілі та/або покладати обов`язки, які наперед неможливо виконати на практиці. Сама мета повинна бути досяжною, а практична неможливість її досягнення способами, які неможливо виконати, так само роблять непридатним і застосування принципу пропорційності.

8.11. Суд у постанові від 27.02.2024 звернув увагу на те, з огляду на зміст інкримінованого позивачу порушення - неподання (взагалі) запитуваної у Вимозі інформації та документів у встановлений органом АМК строк має вирішальне значення у розгляді цієї справи встановлення обставин, а саме дослідження та оцінки змісту документів, які надійшли до АМК від Товариства в аспекті поставлених АМК питань, власника/власників (володільця) запитуваної інформації; дослідження та оцінки чи були в АМК визначені законом підстави вважати отримані документи відмовою надати відповіді на Вимогу, за умови, що Товариство мало об`єктивну можливість надати витребувану інформацію.

8.12. Разом з тим, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що як суд першої інстанції, так і апеляційний господарський суд не зазначили чи існували в АМК станом на час направлення Вимоги Товариству обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати саме у володінні/користуванні/доступі особи, в якої вони запитуються.

8.13. Закон № 2210-ІІІ визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин (преамбула Закону).

8.14. З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно зі статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8.15. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

8.16. Відповідно до частини другої статті 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

8.17. За положеннями Закону № 3659-XII:

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель (частина перша статті 1);

у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі: перевіряти, зокрема, суб`єкти господарювання щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати, зокрема, від суб`єктів господарювання, інформацію, в тому числі з обмеженим доступом (частина перша статті 7).

8.18. Водночас згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2210-ІІІ цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

8.19. Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 вказав на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили чи була спрямована Вимога про витребування інформації та документів на забезпечення захисту економічної конкуренції саме в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин (див пункт 8.38 постанови Верховного Суду від 27.02.2024 у цій справі).

8.20. Водночас зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій при новому розгляді справи залишили поза увагою такі висновки Верховного Суду та всупереч вказівкам суду касаційної інстанції при новому розгляді справи, насамперед, не дослідили, чи була спрямована вимога про витребування інформації та документів у Товариства на забезпечення захисту економічної конкуренції саме в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

8.21. Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.02.2024, скеровуючи справу на новий розгляд, виснував, що з`ясовуючи зміст документа, який судом / судами досліджується та оцінюється, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту, адже форма не може превалювати над змістом такого документа.

8.22. Проте наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та при новому розгляді справи, що підтверджує доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій вказівок Верховного Суду при новому розгляді справи.

8.23. Отже, як вбачається, суди попередніх інстанцій, порушивши положення статті 86, 236, 238, 269, 282, 310, 316 ГПК України під час нового розгляду справи, не врахували висновків Верховного Суду у постанові від 27.02.2024 та не виконали повністю вміщених у ній вказівок, не встановили ключових та визначальних у цій справі обставин, не дослідили вирішальних доказів та належним чином не відхилили доводів Товариства на спростування наявності підстав для притягнення його до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-ІІІ, відповідно, висновки судів про відмову у задоволенні позову є передчасними.

8.24. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Окрім того, унормовано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При ухвалені рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

8.25. Судові рішення у цій справі, постановлені за результатами нового розгляду справи, наведеним положенням процесуального законодавства не відповідають.

8.26. Слід також зазначити, що сукупна оцінка доказів може вважатися більш вірогідною для підтвердження обставин, встановлених Комітетом та перевірених судами, лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні інших обставин. Тобто відповідно до основних завдань та виключних повноважень Комітету у питанні встановлення і доведення вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-ІІІ, має бути здійснено останнім, у тому числі і через призму наведеного у статті 61 Конституції України поняття "щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності". Саме такий підхід може свідчити про повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи; доведеність обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; відповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що водночас є підставою для притягнення до відповідальності.

8.27. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи порушили норми процесуального права, не встановили обставин, що є визначальними і ключовими для вирішення цього спору, які у контексті обставин цієї справи мають своїм наслідком скасування оскаржуваних судових рішень та передачу справи на новий розгляд, Суд не формулює остаточних висновків з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.28. Слід також зазначити про те, що скаржник звертав увагу суду апеляційної інстанції на висновки, які викладені Верховним Судом у постановах від 06.02.2024 у справах № 910/1823/23 і № 910/2810/23. На правові висновки в цих справах також звертав увагу Верховний Суд у цій справі в постанові від 27.02.2024. Втім, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував та відхилив зазначені доводи скаржника.

8.29. Суд також звертає увагу на те, що Верховним Судом розглядалася касаційна скарга АМК у справі № 910/2810/23 за позовом ТОВ "Басф Т.О.В." до АМК; причиною виникнення спору в якій стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення АМК, в якому дії ТОВ "Басф Т.О.В." кваліфіковано за ознаками пункту 14 статті 50 Закону № 2210-III, у зв`язку з чим на ТОВ "Басф Т.О.В." АМК накладено штраф.

8.30. Верховний Суд постановою від 20.02.2025 у справі № 910/2810/23 залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, яка скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив зокрема з того, що: позивач не мав жодного відношення до укладення Угод та/або реалізації проєкту, не був жодним чином залучений до процесу розробки, підготовки та реалізації проєкту, а господарська діяльність іноземних підприємств, які були безпосередніми учасниками цих Угод, не має жодного відношення до господарської діяльності Товариства. Товариство намагалося в міру своїх можливостей продемонструвати Комітету готовність до співпраці і добросовісність його намірів при зверненні до своєї материнської компанії з проханням посприяти в отриманні запитуваної інформації. Фактичні обставини справи свідчать, що Вимога була направлена саме ТОВ "Басф Т.О.В." і запитувана інформація вимагалася від Товариства, а не від Групи в особі Товариства; згідно із фактичними обставинами справи укладення Угод не могло вплинути та не вплинуло на економічну конкуренцію на території України, зокрема, з огляду на те, що Товариство жодним чином не залучене до підписання Угод та/або до реалізації проєкту та займається зовсім іншою господарською діяльністю, яка, в першу чергу, спрямована на постачання важливої продукції для українського сектору сільського господарства. Відповідно до публічних даних, проєкт, з приводу якого АМК запитував документи та інформацію у Вимозі, не реалізується у зв`язку із зупиненням Німеччиною сертифікації цього проєкту, а компанія-оператор проєкту (Nord Stream 2 AG) розглядала можливість початку процедури банкрутства. Тому не настане жодних негативних наслідків для конкуренції, якщо б такі взагалі могли бути; надаючи оцінку реальності обраного Комітетом способу досягнення поставленої мети, суд зазначив, що такий спосіб не відповідає "вимозі придатності", враховуючи що: позивач не володів запитуваною інформацією та документами, оскільки така інформація не стосувалася діяльності Товариства, а стосувалася господарської діяльності іноземних суб`єктів господарювання; позивач не міг впливати на господарську діяльність та дії жодного з учасників Угод, у тому числі, не мав ні підстав, ні заходів впливу на учасників Угод для отримання запитуваної інформації; позивач не мав жодного відношення до укладення Угод та реалізації проєкту, а тому не міг мати у своєму розпорядженні запитуваної інформації, не міг бути з нею обізнаним та/або володіти нею. Враховуючи, що АМК не направляв вимогу про надання необхідної інформації на адресу безпосередніх учасників Угод, обраний АМК спосіб досягнення поставленої мети не може вважатися таким, що відповідає критерію реальності; покладення Комітетом на позивача обов`язків, які наперед неможливо виконати на практиці, може свідчити про формальне створення підстав для притягнення Товариства до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 13 або пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, а не отримання запитуваної інформації, що не відповідає ані основоположним принципам добросовісності, справедливості та пропорційності, які лежать в основі принципу верховенства права, ані завданням і функціям, покладеним на АМК законом; відсутність у позивача запитуваної інформації за наведених обставин виключала можливість встановити наявність у діях позивача складу правопорушення, визначеного пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, у зв`язку з чим Комітет безпідставно притягнув позивача до відповідальності як особу, яка це правопорушення не вчиняла.

8.31. Висновків Верховного Суду, які містяться в постанові від 20.02.2025 у справі № 910/2810/23 не існувало станом на дату ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови, втім висновки, які містяться в ній мають значення для застосування норм права у схожих правовідносин, які мають місце у справі, що розглядаються.

8.32. Враховуючи порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, в тому числі щодо невиконання обов`язкових вказівок Верховного Суду у постанові від 27.02.2024 у цій справі, унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (статті 300 ГПК України).

8.33. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.34. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.35. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.36. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

8.37. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність (стаття 76 ГПК України), допустимість (стаття 77 ГПК України), достовірність (стаття 78 ГПК України) кожного доказу окремо, а також вірогідність (стаття 79 ГПК України) і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.38. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.39. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.40. В контексті доводів касаційної скарги та встановлених судами обставин справи Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій.

8.41. Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та доводи відповідача.

8.42. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.43. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.44. Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, які є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності; межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.45. Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.46. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

9.5. Зважаючи на приписи частини третьої, п`ятої статті 310, частини першої статті 316 ГПК України, оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, висновки Верховного Суду у постанові від 27.02.2024 та зважити на вказівки суду касаційної інстанції у цій постанові повною мірою, дослідити зібрані у справі докази, дати їм та вагомим аргументам учасників справи належну правову оцінку і залежно від встановленого вирішити спір відповідно до закону.

9.6. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції, а потім і суд апеляційної інстанції допустили порушення норм права.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу цього судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 у справі № 910/1885/23 скасувати.

3. Справу № 910/1885/23 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова