ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/10047/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - Іващенко Д. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 13.03.2025

у складі колегії суддів: Остапенка О.М. (головуючого), Отрюха Б.В., Пантелієнка В.О.

та на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.11.2024

у складі судді Стасюка С.В.

у справі № 910/10047/24

за заявою Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України

до Приватного підприємства "Преса Сервіс"

про відкриття провадження у справі про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Преса Сервіс".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/10047/24 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство ПП "Преса Сервіс" за вказаною заявою.

3. Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ГУ ДПС у м. Києві звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги

5. 14.04.2025 Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 14.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/10047/24, сформована в системі "Електронний суд" 14.04.2025.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України у справі № 910/10047/24 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025.

7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2025 у складі колегії суддів: Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я., відкрито касаційне провадження у справі № 910/10047/24 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України від 14.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024; призначено розгляд касаційної скарги на 03.06.2025 о 10:15 год.

8. Розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 02.06.2025 № 32.2-01/993 у зв`язку із відпусткою судді Васьковського О. В. відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10047/24.

9. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, справу № 910/10047/24 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України від 14.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 розподілено колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В. В. - головуючого, Погребняка В. Я., Огородніка К. М.

10. Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2025 прийнято касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України від 14.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/10047/24, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я. до свого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

11. Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції ГУ ДПС у м. Києві подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, відкрити провадження у справі про банкрутство ПП "Преса Сервіс", визнати скаржника кредитором на суму 7 285 676 грн, здійснити автоматизований відбір для визначення кандидатури арбітражного керуючого.

12. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

12.1 Судами попередніх інстанцій не враховано, що штрафні санкції за порушення законодавства про патентування є самостійним видом надходжень до бюджету та є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 14 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим неправильно застосовано вказану норму права.

12.2 Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України згідно яких у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

12.3 Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

12.4 Відсутній висновок Верховного Суду в контексті співставлення норм підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства при відкритті провадження у справі про банкрутство.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі та розгляд клопотань Верховним Судом

13. Приватне підприємство "Преса Сервіс" не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

14. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника скаржника, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

17. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

17.1 ПП "Преса Сервіс" зареєстроване за адресою: 04112, м.Київ, вул. Дегтярівська, 62 з присвоєнням ідентифікаційного коду 30495556.

17.2 20.12.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ГУ ДФС у м. Києві, у якому останнє просить суд стягнути з ПП "Преса Сервіс" суму податкового боргу у розмірі 7 285 675,84 грн.

17.3 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказана сума податкового боргу є узгодженою, проте відповідачем в установлений строк не сплачена.

17.4 Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 у справі № 640/21740/18 задоволено адміністративний позов ГУ ДПС у м. Києві. Стягнуто з рахунків у банку ПП "Преса Сервіс" суму податкового боргу у розмірі 7 285 675,84 грн.

17.5 У подальшому податковим органом було вжито відповіді заходи для стягнення податкової заборгованості ПП "Преса Сервіс", за результатами чого заборгованість погашена не була у зв`язку з відсутністю у боржника будь-якого майна для її погашення.

17.6 Наведені обставини сталі підставою для звернення ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС у серпні 2024 року із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП "Преса Сервіс".

17.7 На підтвердження вказаних вимог до заяви додано інформацію про податковий борг, витяг з ІКС ОДПС "Податковий борг", детальний розрахунок заборгованості платника податків зі сплати штрафних санкцій, інтегровану картку платника зі сплати штрафних санкцій, копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 у справі № 640/21740/18, відомості з ІКС "Податковий борг" щодо банківських рахунків, відомості з ІКС "Податковий борг" щодо РРО платника податків, копію фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ПП "Преса Сервіс", копію Акту опису майна у податкову заставу, копії витягів з ЄДР, копії запитів та відповідей на них щодо майна боржника.

18. Аргументи скаржника (пункти 12.1, 12.2, 12.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

19. Згідно статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

20. Порядок подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, а також перелік документів, які мають бути додані до вказаної заяви, визначені статтею 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

21. За змістом частини першої статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

22. Згідно правових висновків Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

23. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Судова палата також зауважила, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

24. З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

25. Згідно частини другої статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

26. Частинами першою, другою статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником, а стосовно боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі - також органом (суб`єктом), уповноваженим управляти державним майном, у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); найменування органу (суб`єкта), уповноваженого управляти державним майном щодо боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі; виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів. До заяви кредитора - контролюючого органу, уповноваженого відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, іншого органу, який відповідно до закону здійснює контроль за справлянням інших обов`язкових платежів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів щодо стягнення (погашення) податкового боргу або іншої заборгованості у встановленому законодавством порядку.

27. Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань.

28. Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

29. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

30. Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

31. Таким чином, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

32. Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

33. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Приватне підприємство "Преса Сервіс" (попередня назва ПП "Прес-Служба Одеси") перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві. До 01.01.2018 Приватне підприємство "Преса Сервіс" перебувало на обліку в Головному управління ДФС в Одеській області.

34. 20.11.2015 ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення ПП "Прес-Служба Одеси" пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 № 637, застосовано до останнього штрафні (фінансові) санкції в сумі 7 284 676,00 грн.

35. Не погодившись з указаним податковим повідомленням-рішенням, відповідач оскаржив останнє в адміністративному порядку, проте рішенням Головного управління ДФС у Одеській області від 10.12.2015 № 3170/10/15-32-10-02-07 скаргу ПП "Прес-Служба Одеси" залишено без розгляду.

36. Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

37. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

38. В порушення наведеної норми позивачем після адміністративного оскарження не сплачено суму штрафних санкцій у розмірі 7 285 675,84 грн.".

39. Вказані обставини встановлено Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 18.05.2020 у справі № 640/21740/18.

40. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

41. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

42. Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

43. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

44. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

45. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

46. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що встановлені у вказаному рішенні обставини не підлягають доказуванню у цій справі та правомірно застосували положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

47. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з вищевикладеного рішення і доданих до заяви документів вбачається, що наявна у боржника та стягнута з рахунків ПП "Преса Сервіс" у банку сума податкового боргу у розмірі 7 285 675,84 грн є штрафною санкцією.

48. Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

49. Грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

50. З огляду на викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що наведені обставини, встановлені в результаті дослідження судами попередніх інстанцій підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення, є підставою для відмови в задоволенні заяви ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС у м. Києві про відкриття провадження у справі про банкрутство ПП "Преса Сервіс", оскільки заявлена кредитором заборгованість не є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням особливостей якого здійснюється застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України при розгляді справи про банкрутство, а тому не може бути прийнята до уваги при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

51. Так, норми частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство як-то необґрунтованість/ непідтвердження вимог ініціюючого кредитора, однак (беручи до уваги визначений частиною першою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок суду щодо перевірки обґрунтованості вимог заявника) протилежний підхід, тобто відкриття провадження за цих умов, мало б наслідком порушення прав та інтересів боржника, інших його кредиторів та в цілому суперечило б спрямованості законодавства у сфері неплатоспроможності.

52. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

53. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

54. Тому, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що у випадку необґрунтованості/непідтвердження вимог ініціюючого кредитора господарський суд має відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство з посиланням на норму частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, яка, з урахуванням концепції недостатньої якості закону, є найбільш близькою за предметом регулювання до сфери спірних правовідносин.

55. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20.

56. З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ПП "Преса Сервіс" за заявою ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС у м. Києві.

57. Щодо аргументів скаржника (пункт 12.4 постанови) колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає наступне.

58. Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

59. Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

60. Разом з тим, згідно пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства.

61. Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

62. З моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

63. З огляду на викладене, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, ініціюючий кредитор повинен мати легітимне очікування щодо переваги застосування в процедурах банкрутства саме положень Кодексу України з процедур банкрутства, як спеціального законодавчого акта у цій сфері, у випадку неузгодження положень інших законодавчих актів із його нормами.

64. В цьому випадку, за встановлених у справі № 910/10047/24 обставин відсутні також будь - які неузгодження положень підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки як вже було зазначено згідно пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства.

65. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

66. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

67. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційних скаргах не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

68. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

69. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

70. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону відповідають.

71. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

72. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних ухвали та постанови були дотримані.

73. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України від 14.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/10047/24 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/10047/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк