ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/761/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 (суддя Дупляк С.А., повний текст якого підписаний 01.05.2025) у справі № 904/761/25

за позовом Нікопольської міської ради м. Нікополь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" м.Херсон

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернлася Нікопольська міська рада з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" про стягнення 133.700,02 грн безпідставно збережених коштів.

Позов обгрунтований тим, що спірна земельна ділянка є сформованою, а відповідач у спірний період використовував її (земельну ділянку) без будь-якого договірного врегулювання, а отже, безпідставно зберіг у себе грошові кошти, які мали бути внесені до місцевого бюджету в якості орендної плати за використання земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі №904/761/25 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" місто Херсон на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровська область, місто Нікополь 133.700,02 грн. безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, 3.028,00 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19", в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що:

- Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (далі - Витяг) № 2335 від 18.02.2019 є невідповідним законодавству, зокрема через застосування коєфіцієнта індексації за 2008 рік (1,152);

- Позивач не довів законність застосування ставки орендної плати в розмірі 3%.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (24 313 869,75 грн) є чинною, підтверджена Витягом № 2335 від 18.02.2019 та довідками Держгеокадастру. Ставка орендної плати 3% відповідає пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України та рішенням Нікопольської міської ради. Сума позову (133 700,02 грн) розрахована правильно, а факт користування земельною ділянкою відповідачем без сплати орендної плати доведений. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Пересувна механізована колона № 19" від 16.05.2025 та залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/761/25 без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 20.05.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

26.05.2025 матеріали оскарження ухвали надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

30.05.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 26.05.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/761/25 та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.02.2025 на вулиці Першотравнева, будинок 6/1 в місті Нікополі Дніпропетровської області знаходиться об`єкт нерухомого майна Виставковий центр з торгівельними площами та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 116), власниками якого в частці 1/1 є ТОВ ПМК № 19.

Як у позові зазначає позивач, земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Першотравнева, 6/1 є сформованою, має кадастровий номер :03:018:0031, площу 14925 га, а також нормативну грошову оцінку.

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку Земельної ділянки від 18.02.2019 №2335 її оцінка станом на 2019 рік становить 24.313.869,75 грн.

Вказана грошова оцінка Земельної ділянки була незмінною у 2020 та 2021 роках, так як значення індексації нормативної грошової оцінки земель тоді становила 1,0 що підтверджується листом Держгеокадастру від 03.01.2020 №6-28-0.22-38/2-20 та від 06.01.2021 № 22-28-0.222-171/21.

У 2022 році значення індексації нормативно грошової оцінки земель зросло і склало 1,1 дане підтверджується листами Держгеокадастру від 11.01.2022 №13-28-0.222-275/2-22 та від 11.01.2022 №6-28-0.222-75/2-22.

Позивач також зазначає, що оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки за у 2022 році зросла у зв`язку з наведеними обставинами (кумулятивний коєфіцієнт індексації земель міста Нікополя 2,315 зріс на 1,1 та складає 2,546).

Нормативна грошова оцінка 2022 року: 24.313.869,75: 2,315 = 10.502.751,51 (без Кі 2,315);

10.502.751,51 х 2,546 = 26.740.005,34 (з Кі 2,546).

Відповідно до фактичних обставин речові права (власності, оренди) на вказану земельну ділянки не оформлені (ст. 125 ЗК України), плата за землю не здійснюється (ст. 206 ЗК України).

Тобто, відповідачем як власником нерухомості не оформлено відповідні речові права на земельну ділянку, чим порушено законні права Нікопольської міської ради, як власника земель комунальної власності міста, зокрема в частині отримання доходу у вигляді орендної плати.

Отже, позивач вважає, що мають місце такі факти, як: 1) не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку (ст. 125 ЗК України); 2) відсутність відповідної плати за землю (ст. 206 ЗК України).

Разом з тим, 21.10.2024 позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 18.10.2024 № 145/24 щодо сплати заборгованості за земельну ділянку за період з 01.11.2022 по 31.12.2022 у розмірі 133.700,02 грн, яка отримана 24.10.2024 (відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошта) та не була задоволена відповідачем.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив із доведеності, законності та обґрунтованості вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

За загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України і частині 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі", особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, набуває такі ж самі права на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику (землекористувачу) на час відчуження будівлі або споруди.

Частиною 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов`язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях.

Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у пункті 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період безпідставного користування відповідачем спірною земельною ділянкою у порядку статті 1212 ЦК України.

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто, в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (наведене узгоджується з правовим висновком, який викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.09.2018 у справі № 925/230/17).

В силу статті 143 Конституції України, статті 12 ПК України, частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Нікопольськаа міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному Податковим кодексом України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

До місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого входить плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (ст. 10, пп. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Статтею 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування уповноважено встановлювати ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

За умовами підпунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5. статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.02.2025 на вулиці Першотравнева, будинок 6/1 в місті Нікополі Дніпропетровської області знаходиться об`єкт нерухомого майна Виставковий центр з торгівельними площами та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 116), власниками якого в частці 1/1 є ТОВ ПМК № 19.

Як у позові зазначає позивач, земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Першотравнева, 6/1 є сформованою, має кадастровий номер :03:018:0031, площу 14925 га, а також нормативну грошову оцінку.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", дані про НГО окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації.

Витяг № 2335 від 18.02.2019 виданий компетентним органом - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру. Технічна документація розроблена відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, та ст. 13, 18 Закону України "Про оцінку земель", що зобов`язує проводити НГО земель у межах населених пунктів не рідше ніж раз на 5-7 років.

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку Земельної ділянки від 18.02.2019 №2335 її оцінка станом на 2019 рік становить 24 313 869,75 грн. Коєфіцієнт індексації нормативної грошової оцінки: 2,315. Цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :03:018:0031, що розташована за адресою: по вул. Першотравневій у м. Нікополі: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Що відповідає розміру ставки орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.222-275/2-22 від 11.01.2022, за 2021 рік коєфіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення становить 1,1.

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України (далі - ПК України), коефіцієнт індексації НГО земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення такої оцінки.

Кумулятивний коєфіцієнт 2,315, зазначений у Витязі, є результатом послідовного застосування щорічних коефіцієнтів, розрахованих Держгеокадастром на підставі індексу споживчих цін, як того вимагає п. 289.1 ст. 289 ПК України.

Лист Держгеокадастру № 6-28-0.222-275/2-22 від 11.01.2022 підтверджує, що за 2021 рік коєфіцієнт індексації земель несільськогосподарського призначення становить 1,1. Таким чином, для 2022 року коефіцієнт індексації склав 2,546 (2,315 * 1,1).

Відповідач помилково стверджує, що застосування коєфіцієнта за 2008 рік (1,152) є незаконним, посилаючись на дату введення НГО в дію (01.01.2009).

Однак, відповідно до п. 271.2 ст. 271 ПК України та Закону України "Про оцінку земель", рішення рад щодо НГО земель офіційно оприлюднюються до 15 липня року, що передує бюджетному періоду. Рішення Нікопольської міської ради № 40-28/V набуло чинності з 01.01.2009, а кумулятивний коєфіцієнт 2,315 враховує індексацію за весь період, починаючи з дати базової оцінки. Доказів, які б свідчили, що базова НГО або її індексація за 2008 рік були розраховані чи застосовані неправильно відповідачем суду не надано.

Як вірно зазначено Господарським судом, відповідач не надав доказів, які б ставили під сумнів НГО спірної земельної ділянки (24 313 869,75 грн), визначену компетентними органами. Відсутні також альтернативні розрахунки чи технічна документація, що могли б обґрунтувати твердження апелянта про помилковість НГО.

Отже, НГО земельної ділянки, визначена у Витязі № 2335, є законною, відповідає нормам ПК України, Закону України "Про оцінку земель" та підтверджена довідками Держгеокадастру. Доводи Відповідача щодо незаконності коєфіцієнта за 2008 рік є безпідставними та не спростовують чинність НГО.

Щодо ставки орендної плати 3%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України, розмір орендної плати не може бути меншим за розмір земельного податку, а для земельних ділянок, НГО яких проведено, становить не більше 3% від їх НГО.

Як встановлено судом першої інстанції, Нікопольською міською радою прийняті рішеннями № 1-68/VII від 14.07.2020 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території м. Нікополя на 2021 рік", рішення № 98-9/VII від 25.06.2021 "Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території м. Нікополя Дніпропетровської області".

Цими рішеннями встановлено ставку 3% для земельних ділянок із цільовим призначенням "03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548.

НГО земельної ділянки становить 24 313 869,75 грн (Витяг № 2395 від 18.02.2019).

Кумулятивний коєфіцієнт індексації для 2022 року - 2,546 (2,315 * 1,1, де 1,1 - коєфіцієнт за 2021 рік, лист Держгеокадастру № 6-28-0.222-275/2-22 від 11.01.2022).

Річний розмір орендної плати у 2022 році: 24 313 869,75 грн ? 2,315 *? 2,546 * 3% = 802 200,16 грн.

Місячний розмір: 802 200,16 грн * 12 = 66 850,01 грн.

За період з 01.11.2022 по 31.12.2022: 66 850,01 грн * 2 = 133 700,02 грн.

Відповідач не спростував арифметичну правильність цього розрахунку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2023 у справі № 904/4621/22, що набрало законної сили, за участю тих самих сторін встановлено, що ставка 3% відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та рішенням Нікопольської міської ради. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, ці обставини не підлягають повторному доказуванню.

Отже, ставка орендної плати 3% є законною, обґрунтованою рішеннями Нікопольської міської ради та відповідає пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, наслідком чого є відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.20253 у справі №904/761/25.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника цієї скарги та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/761/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/761/25 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова суду не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 16.06.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд