СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Харків Справа № 913/31/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області (вх. №776) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі №913/31/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

до відповідача - Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області

про стягнення 392243 грн 41 коп,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021 у сумі 392243 грн 41 коп, з яких: 256139 грн 97 коп - основний борг, 54105 грн 18 коп - пеня, 17734 грн 80 коп - 3% річних, 64263 грн 46 коп - інфляційні втрати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі №913/31/25 позов задоволено частково; стягнуто з Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» основний борг у сумі 256139 грн 97 коп, пеню в сумі 32463 грн 11 коп, 3% річних у сумі 17734 грн 80 коп, інфляційні втрати в сумі 64263 грн 46 коп, судовий збір у сумі 4706 грн 92 коп, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У частині задоволення позову рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, позивач належним чином обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у лютому 2022 року в сумі 256139 грн 97 коп за договором постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021. Також, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що розрахунок зроблено арифметично вірно з дотримання вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому такий розрахунок є обґрунтованим. Суд встановив, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який і передбачає ст. 625 ЦК України (3% річних). Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі в сумі 256139 грн 97 коп, 3% річних у сумі 17734 грн 80 коп за період з 16.04.2022 до 05.08.2024 та інфляційних втрат у сумі 64263 грн 46 коп за період з травня 2022 року до липня 2024 року підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом першої інстанції позовна вимога про стягнення пені, задоволена частково, оскільки через тимчасову окупацію Лозно-Олександрівська селищна територіальна громада втратила значну частину доходів. Тому покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача, який фінансується з бюджету Лозно-Олександрівської селищної ради, у вигляді неустойки може унеможливити виконання певних обов`язків, а в умовах недостатності державного фінансування у період збройної агресії тягар може бути невиправдано обтяжливим. Також суд першої інстанції взяв до уваги ступінь виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, а саме: відповідач сумлінно проводив розрахунки до початку збройної агресії Російської Федерації, що не заперечується позивачем. Після окупації смт Лозно-Олександрівка нормальна діяльність відповідача стала об`єктивно неможливою тому, суд відповідно до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішив зменшити розмір належної до сплати пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 40%, тобто до 32463 грн 11 коп. У задоволенні решти вимог суд відмовив.

Відділ освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що через окупацію території Лозно-Олександрівської громади військами російської федерації (Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією») відповідача було позбавлено права змагальності та рівності перед законом і судом (ст. 13 ГПК), оскільки, він не мав можливості вивезти усю необхідну документацію, у тому числі серверне обладнання, архівні та поточні справи на підконтрольну Україні територію. Вся документація Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області залишилась на тимчасово окупованій території, фактичного доступу до неї немає. Сам Відділ практично з «нуля» почав працювати дистанційно на території підконтрольній Україні лише з червня 2023 року.

Разом з тим, апелянт вказує на порушення вимог статей 162, 257 ГПК України та статей 614, 617 ЦК України, а також те, що відповідно до приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», заборгованість відповідача перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», мала бути зареєстрована головним бухгалтером, яка обіймала посаду у 2021-2022 роках, по акту звіряння розрахунків за період спожитого природного газу в Державній казначейській службі України. На даний час, в бюджетному обліку Державної казначейської служби відсутня будь-яка кредиторська заборгованість за спожитий природний газ відповідачем.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі № 913/31/25. Розгляд апеляційної скарги Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі № 913/31/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові.

23.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

10.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», ЕІС-код - 56Х10Х (далі - постачальник, позивач) та Відділом освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради, ЕІС-код - 56XS000171QOI00R (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

Згідно із п. 1.4 договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) та присвоєний оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) та присвоєний оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

У п. 1.5 договору передбачено, що у разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: Новопсковське МРУЕГГ АТ «Луганськгаз», з яким (якими) споживач уклав відповідний договір.

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 163,910 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2021 - 4,740 тис. куб. м, листопад 2021 - 20,600 тис. куб. м, грудень 2021 - 22,200 тис. куб. м, січень 2022 - 22,700 тис. куб. м, лютий 2022 - 22,200 тис. куб. м, березень 2022 - 19,200 тис. куб. м, квітень 2022 - 5,150 тис. куб. м, травень 2022 - 0,00 тис. куб. м, червень 2022 - 0,00 тис. куб. м, липень 2022 - 0,00 тис. куб. м, серпень 2022 - 0,00 тис. куб. м, вересень 2022 - 0,00 тис. куб. м, жовтень 2022 - 5,320 тис. куб. м, листопад 2022 - 19,600 тис. куб. м, грудень 2022 - 22,200 тис. куб. м (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.1.3 договору загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору.

Згідно з п. 2.3 договору підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

У п. 3.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу.

Згідно із п. 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п. 3.5.1 договору передбачено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також акт), підписані уповноваженим представником постачальника (п. 3.5.2 договору).

Відповідно до п. 3.5.3 договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Згідно із п. 3.5.4 договору у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

У п. 4.1 договору сторони передбачили, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ 13658,42 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89 грн за 1000 куб. м.

Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на цим договором становить 16554,00 грн.

Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 2261138 грн 45 коп, крім того ПДВ 452227 грн 69 коп, разом з ПДВ 2713366 грн 14 коп (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно із п. 5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.

Споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором (п. 6.2 договору).

У п. 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Договір постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021 підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ у листопаді 2021 року - лютому 2022 року.

На підтвердження поставки відповідачу природного газу у листопаді 2021-лютому 2022 року в обсязі 72,94968 тис.куб.м на загальну суму 1207608 грн 65 коп. позивач надав акти приймання-передачі природного газу:

-від 30.11.2021 в обсязі 14,31000 тис.куб.м на суму 236887 грн 67 коп;

-від 31.12.2021 в обсязі 21,42000 тис.куб.м на суму 354586 грн 58 коп;

-від 31.01.2022 в обсязі 20,96668 тис.куб.м на суму 347082 грн 32 коп;

-від 28.02.2022 в обсязі 16,25300 тис.куб.м на суму 269052 грн 08 коп.

Вищезазначені акти приймання-передачі природного газу, підписані ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».

Позивач зазначає, що відповідні акти направлялися відповідачу на електронну пошту , зазначену в договорі постачання природного газу, на підтвердження чого надав скріншот з електронної пошти.

Суд із скріншоту встановив, що повідомлення від 06.09.2023 із відповідними актами адресоване має статус «готове до надсилання».

Водночас, позивач на підтвердження поставки природного газу відповідачу та його споживання надав дані з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом56XS000171QOI00R в періоди з 13.11.2021 по 28.02.2022, які надало ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у листі № ТОВВИХ-24-12825 від 20.08.2024, а саме:

-з 13.11.2021 по 30.11.2021 - 14310,00 м3 (236887 грн 67 коп);

-з 01.12.2021 по 31.12.2021 - 21420,00 м3 (354586 грн 58 коп);

-з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 20966,68 м3 (347082 грн 32 коп);

-з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 16253,00 м3 (269052 грн 08 коп).

Споживач з ЕІС-кодом 56XS000171QOI00R у період з 01.11.2021 по 12.11.2021 був зареєстрований в Реєстрі споживачів за іншим постачальником.

Всього у період з листопада 2021 по лютий 2022 року поставлено природний газ в обсязі 72,94968 тис.куб.м на загальну суму 1207608 грн 65 коп.

Відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ у загальній сумі 951468 грн 68 коп: 23.12.2021 на суму 236887 грн 67 коп за природний газ, поставлений у листопаді 2021 року; 29.12.2021 на суму 367498 грн 69 коп за природний газ, поставлений у грудні 2021 року; 18.02.2022 та 28.02.2022 на суму 347082 грн 32 коп за природний газ, поставлений у січні 2022 року, що вбачається з інформації від 12.08.2024 № 16/2-09/92086/2024 АТ «Ощадбанк» про надходження коштів, сальдо з бухгалтерського рахунку позивача. Суд з`ясував, що в призначенні платежу є посилання на договір № 11-1101/21-БО-Т від 11.11.2021, але не зважаючи на невірне зазначення дати, це фактично не спростовує факти часткової оплати саме за спірним договором № № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021.

Решту суми заборгованості за договором відповідач не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача основного боргу за лютий 2022 року в сумі 256139 грн 97 коп, пені в сумі 54105 грн 18 коп за період з 16.04.2022 до 15.10.2022, 3% річниху сумі 17734 грн 80 коп за період з 16.04.2022 до 05.08.2024, інфляційних втрат у сумі 64263 грн 46 коп за період з травня 2022 року до липня 2024 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Предметом судового розгляду даної справи є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про стягнення з Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021.

Підставою позовних вимог є порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до п. п. 27, 31, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих тощо, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживачем є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила).

Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (п. 11 розділу ІІ Правил).

Відповідно до пп. 19 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» Оператор газотранспортної системи (Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44, ).

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).

Відповідно до п. 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Для кодування використовується ЕІС-код.

Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Згідно з п. 4 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).

У п. 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Як вбачається із матеріалів справи, факт укладання договору постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021 документально не спростовується відповідачем. Факт поставки позивачем відповідачу природного газу в обсязі 72,94968 тис.куб.м на загальну суму 1207608 грн 65 коп за період з листопада 2021 року до лютого 2022 року та його споживання підтверджується іншими належними доказами, зокрема, листом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 20.08.2024 № ТОВВИХ-24-12825 та даними з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000171QOI00R, доступ до якої має також відповідач. Отже, відповідач мав можливість дізнатися з Інформаційної платформи Оператора ГТС про спожиті обсяги природного газу за спірний період.

Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ у листопаді-грудні 2021 року та січні 2022 року, всього на загальну суму 951468 грн 68 коп. (інформація від 12.08.2024 № 16/2-09/92086/2024 АТ «Ощадбанк» про надходження коштів, сальдо з бухгалтерського рахунку позивача). При цьому, в призначенні платежу є посилання на договір № 11-1101/21-БО-Т від 11.11.2021, але не зважаючи на невірне зазначення дати, це фактично не спростовує факти часткової оплати саме за спірним договором № № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021.

За поставлений природний газ у лютому 2022 року відповідач не розрахувався.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду належних доказів недостовірності або неповноти даних Інформаційної платформи щодо остаточної алокації газу за лютий 2022 року, такі дані слід вважати достовірними і такими, що підтверджують факт поставки та споживання природного газу саме у цьому періоді.

Натомість позивач належним чином обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у лютому 2022 року в сумі 256139 грн 97 коп.

Таким чином, на підставі всебічного аналізу матеріалів справи та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції і доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021 у сумі 256139 грн 97 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 54105 грн 18 коп за період з 16.04.2022 до 15.10.2022.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Стаття 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 7.2 договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вбачається із матеріалів прави, позивач нарахував відповідачу пеню за зобов`язаннями лютого 2022 року в сумі 54105 грн 18 коп за період з 16.04.2022 до 15.10.2022.

Судом першої та апеляційної інстанцій було перевірено розрахунок пені позивача, внаслідок чого суди прийшли до висновку, що він є обґрунтованим, арифметично вірним, здійснений з дотриманням вимог законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення пені в сумі 54105 грн 18 коп за період з 16.04.2022 до 15.10.2022 є обґрунтованою, а розмір заявленої до стягнення пені становить 21% від розміру заявленого до стягнення основного боргу. Проте, судом першої інстанції було вирішено зменшити розмір пені в даній справі з огляду на такі обставини.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду справи.

Суд встановив з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що місцезнаходженням відповідача - Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області є Луганська область, Сватівський район, смт Лозно-Олександрівка, вул. Сонячна, 9.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, територія Лозно-Олександрівської селищної територіальної громади є тимчасово окупованою з 05.03.2022.

Факт окупації смт Лозно-Олександрівка Луганської області є загальновідомою обставиною, що в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребує доказування.

Через тимчасову окупацію Лозно-Олександрівська селищна територіальна громада втратила значну частину доходів. Тому покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача, який фінансується з бюджету Лозно-Олександрівської селищної ради, у вигляді неустойки може унеможливити виконання певних обов`язків, а в умовах недостатності державного фінансування у період збройної агресії тягар може бути невиправдано обтяжливим.

Судом першої інстанції враховано ступінь виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, а саме: відповідач сумлінно проводив розрахунки до початку збройної агресії Російської Федерації, що не заперечується позивачем. Після окупації смт Лозно-Олександрівка нормальна діяльність відповідача стала об`єктивно неможливою. Також було встановлено, те що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (несвоєчасного виконання) відповідачем умов договору.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 року у cправі № 911/2269/22 значив про те, що «неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18)».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо зменшення розміру належної до сплати пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 40%, тобто до 32463 грн 11 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 17734 грн 80 коп. за період з 16.04.2022 до 05.08.2024 та інфляційних втрат у сумі 64263 грн 46 коп. за період з травня 2022 року до липня 2024 року.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що розрахунок зроблено арифметично вірно з дотримання вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому він є обґрунтованим. Підстави для зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат в даній справі відсутні з огляду на те, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який і передбачає ст. 625 ЦК України (3% річних), з чим апеляційний суд повністю погоджується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 зазначила про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнового стану боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, але до мінімального розміру (до 3%), встановленого зазначеною статтею. Водночас, інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові не передбачає можливості зменшення розміру інфляційних втрат.

Таким чином колегія суддів зазначає, що інфляційні втрати у сумі 64263 грн 46 коп. за період з травня 2022 року до липня 2024 року нараховані вірно і зменшенню не підлягають.

Щодо звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України та бойові дії на території луганської області).

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

За умовами п. 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом.

Відповідно до п. 10.4 договору постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021 настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України.

В матеріалах справи відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України щодо договору постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021.

Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23 зазначив, що лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, вказаний лист не є сертифікатом та не є документом, який виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини і не є допустимим і достатнім доказом настання форс-мажорних обставин для конкретної особи.

Враховуючи вищевикладене, вказані доводи відповідача та посилання на лист Торгово-промислової палати України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 суд першої інстанції відхилив.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком, зважаючи на наступне.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Верховний Суд у постанові від 18.01.2024 року у справі № 914/2994/22, що містить подібні правовідносини, вказав на те, що «дія листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. поширюється абсолютно на всіх суб`єктів господарювання, а тому, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що факт настання форс-мажору саме для відповідача у справі підтверджено таким листом. Посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022, суди не звернули уваги, що такий лист адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що: «- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката».

У постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, суд зазначив, що:

«- лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист ТПП України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.»

Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23, зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав до апеляційної скарги передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України, стосовно неможливості виконання договору постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021. А лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не може бути використано для доведення настання неможливості виконання договору постачання природного газу № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021

Щодо доводів апелянта про порушення принципу змагальності сторін.

В апеляційній скарзі заявник вказує на те, що вся документація Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області залишилась на тимчасово окупованій території, фактичного доступу до неї немає; відбулася втрата усіх активів установи та захоплення збройними формуваннями та окупаційною владою будівель, приміщень, техніки, обладнання та тимчасовою окупацією території громади, де вона знаходилась та здійснювалась її діяльність. Сам Відділ практично з «нуля» став працювати дистанційно на території підконтрольній Україні лише з червня 2023 року.

Разом з тим, у скарзі вказано наступне: «При тих обставинах, коли у нас відсутні будь-які документи стосовно пред`явленого боргу за спожитий газ, а також були позбавлені можливості із об`єктивних і суб`єктивних причин до даних з Інформаційної платформи, щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000171QOI00R, так як начальник відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради, залишилася на тимчасово-окупованій і пароль доступу до платформи нікому не повідомила, тому ми повністю були позбавлені права змагальності та рівності перед законом і судом».

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно принципу змагальності сторін Верховний Суд у постанові від 13.05.2025 у справі № 922/2509/24 виклав наступне:

«Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою кожну обставину, про яку стверджує сторона. Відповідну обставину треба доказувати так, щоби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81), від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (пункт 102), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункти 41, 43)).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс (такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21)».

В матеріалах справи відсутні докази, які могли підтверджувати неможливість відповідача отримати доступ до необхідних документів, інформації, даних.

Проте, як відомо з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду першої інстанції 17.01.2025. Отже, на момент подання позовної заяви відповідач працював в дистанційному режимі протягом 1 року та 6 місяців. На думку суду, цього часу було достатньо для того щоб отримати або відновити доступ до Інформаційної платформи Оператора ГТС. А тому у позивача була реальна можливість отримати відомості про спожиті обсяги природного газу з листопада 2021 року до лютого 2022 року.

Слід також враховувати те, що позивач на підтвердження поставки природного газу відповідачу та його споживання надав дані з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS000171QOI00R в періоди з 13.11.2021 по 28.02.2022, які надало ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у листі № ТОВВИХ-24-12825 від 20.08.2024, а саме:

-з 13.11.2021 по 30.11.2021 - 14310,00 м3 (236887 грн 67 коп.);

-з 01.12.2021 по 31.12.2021 - 21420,00 м3 (354586 грн 58 коп.);

-з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 20966,68 м3 (347082 грн 32 коп.);

-з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 16253,00 м3 (269052 грн 08 коп.).

Оскільки дані, надані позивачем стосуються саме алокації відборів споживача з EIC-кодом 56XS000171QOI00R, то суд вважає, що навіть якби відповідач надав дані щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000171QOI00R, то вони б не відрізнялися від тих, що надав позивач, та як вони отримані з одного джерела - Інформаційної платформи, стосуються того самого споживача і періоду з 13.11.2021 по 28.02.2022.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апелянта стосовно порушення судом принципу змагальності необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення вимог ст. 162 ГПК України.

В апеляційній скарзі відповідач вказує не те, що позовна заява позивача була прийнята без зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою та причину ї відсутності. А твердження представника про те, що буцімто всі оригінали документів знаходяться у відповідача, не відповідає дійсності. Ні у позивача, ні у відповідача оригіналів документів не має.

Апеляційний суд не погоджується з такою тезою, оскільки позов ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до відповідача повністю відповідає вимогам ст. 162 ГПК України. Згідно з указаною нормою, у позовній заяві має бути зазначено, зокрема, докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, або зазначено про неможливість їх подання разом із заявою із зазначенням причин. Аналізуючи зміст поданого позову, судами встановлено, що позовна заява містить вказівку на наявні у позивача докази, які ним і були подані разом із заявою, зокрема: дані з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів газу, отримані від ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», банківські документи щодо здійснених оплат, договір постачання тощо.

Стосовно доказів, що були надані позивачем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2021, 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022 до уваги судом не приймаються, оскільки вони підписані лише ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та відсутні належні докази їх відправлення відповідачу електронною поштою. Як встановив суд, повідомлення від 06.09.2023 із відповідними актами адресоване має статус «готове до надсилання», тобто у такому випадку неможливо достовірно встановити факт відправлення відповідачу цих документів.

Разом з тим, позивачем були надані інші докази, що підтверджують підстави позову. Перевіривши усі докази позивача наявні в матеріалах справи, колегія суддів доходить висновку про те, що вони є належними.

Таким чином, твердження апелянта щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст. 162 ГПК України є безпідставними та не спростовують правомірність її прийняття судом.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення ст. 257 ГПК України.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що в порушення вимог ст. 257 ГПК України, господарський суд при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження не врахував те, що справа № 913/31/25 має велике значення для Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області.

Колегія суддів з`ясувала, що апелянт невірно зазначив номер статті, маючи на увазі положення статті 247 ГПК України.

Відповідно до ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 270 ГПК розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи із зазначених правових норм та ціни даного позову, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Матеріали справи № 913/31/25 свідчать, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Позовна вимога не є надмірно складною, сторони обмежені у своїх поясненнях необхідністю долучення значного обсягу доказів, відсутні підстави для призначення експертизи чи допиту свідків, а зміст спору носить виключно договірний характер. Жодна зі сторін, у тому числі апелянт, на етапі підготовчого провадження не заявляла заперечень щодо обраного порядку розгляду справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо обрання спрощеного позовного провадження є правомірним та відповідає вимогам чинного процесуального законодавства. Аналогічно, порядок розгляду апеляційної скарги відповідає вимогам ст. 270 ГПК України.

Щодо доводів апелянта стосовно відсутності в бюджетному обліку Державної казначейської служби відомостей про кредиторську заборгованість за спожитий природний газ відповідачем.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що відповідно до приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Таким чином, якби і була заборгованість Відділу перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», TO головний бухгалтер, яка обіймала посаду у 2021-2022 роках, зареєструвала б ці фінансові зобов`язання по акту звіряння розрахунків за період спожитого природного газу в Державній казначейській службі України. На даний час, в бюджетному обліку Державної казначейської служби відсутня будь-яка кредиторська заборгованість за спожитий природний газ Відділом освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням, оскільки, не внесення посадовою особою ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» даних, що стосуються заборгованості, не спростовує той факт, що заборгованість існує, оскільки позивачем було надані відповідні докази, що підтверджують відсутність сплати відповідачем поставленого природного газу у період за лютий 2022 року.

Всього у період з листопада 2021 по лютий 2022 року поставлено природний газ в обсязі 72,94968 тис.куб.м на загальну суму 1207608 грн 65 коп.

Відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ у загальній сумі 951468 грн 68 коп: 23.12.2021 на суму 236887 грн 67 коп за природний газ, поставлений у листопаді 2021 року; 29.12.2021 на суму 367498 грн 69 коп за природний газ, поставлений у грудні 2021 року; 18.02.2022 та 28.02.2022 на суму 347082 грн 32 коп за природний газ, поставлений у січні 2022 року, що вбачається з інформації від 12.08.2024 № 16/2-09/92086/2024 АТ «Ощадбанк» про надходження коштів, сальдо з бухгалтерського рахунку позивача. Суд з`ясував, що в призначенні платежу є посилання на договір № 11-1101/21-БО-Т від 11.11.2021, але не зважаючи на невірне зазначення дати, це фактично не спростовує факти часткової оплати саме за спірним договором № № 11-1101/21-БО-Т від 10.11.2021.

Решту суми заборгованості за договором відповідач не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача основного боргу за лютий 2022 року в сумі 256139 грн 97 коп., пені в сумі 54105 грн 18 коп за період з 16.04.2022 до 15.10.2022, 3% річниху сумі 17734 грн 80 коп за період з 16.04.2022 до 05.08.2024, інфляційних втрат у сумі 64263 грн 46 коп за період з травня 2022 року до липня 2024 року.

Разом з тим відповідачем не було надано жодних доказів до апеляційної скарги, які б підтверджували відсутність кредиторської заборгованість за спожитий природний газ Відділом освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради в бюджетному обліку Державної казначейської служби.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у сукупності підтверджують факт виникнення та існування кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем, що спростовує доводи апелянта про відсутність підстав для пред`явлення відповідних вимог.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі №913/31/25 слід залишити без змін.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Додатково апеляційний суд зазначає, що у відповідності до Витягу із табелю обліку використання робочого часу суддів Східного апеляційного господарського суду колегія суддів перебувала у відпустці до 16.06.2025 включно, у зв`язку з цим повний текст постанови складено 17.06.2025.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 18.03.2025 у справі №913/31/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повна постанова складена 17.06.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян