РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.06.2025Справа № 910/4459/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експорта"

про стягнення 20 533,75 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експорта" (далі - відповідач, Товариство) грошових коштів у загальному розмірі 20 533,75 грн., з яких: 10 797,26 грн. - основний борг, 7 317,19 грн. - пеня, 1 782,59 грн. - інфляційні втрати, 656,71 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг від 07.12.2021 року № (далі - Договір), у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у вищевказаних розмірах.

Ухвалою від 14.04.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/4459/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановив відповідачу строк на подання відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

За умовами частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З огляду на викладене, копія ухвали суду від 14.04.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/4459/25 у порядку, визначеному законом, була надіслана судом в електронній формі шляхом надсилання її до електронного кабінету відповідача, та доставлена останньому 14.04.2025 року о 20:09 год. Наведені обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку означеного електронного листа.

Дата отримання судом інформації про доставку означеного документа в кабінет ЕС відповідача - 15.04.2025 року о 12:02 год.

За умовами пункту 2 абзацу 1 частини 6, абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2025 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.12.2021 року Між Підприємством (виконавець) та Товариством (замовник) був укладений Договір, за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги по опрацюванню дозвільної та проектної документації, необхідної для оформлення замовником контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з виконанням наступних робіт: реконструкція нежитлової будівлі літ. "А" в адміністративну будівлю для надання соціальних та реабілітаційних послуг у сфері соціального захисту громадян за адресою: вул. Миколи Закревського, 3, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками означених суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість наданих послуг визначається згідно з Тарифами та складає 3 902,64 грн., в т.ч. ПДВВ - 650,44 грн.

У пунктах 3.2, 3.3 Договору сторони погодили, що замовник протягом 10-ти днів з моменту підписання Договору на підставі рахунку сплачує на розрахунковий рахунок виконавця грошові кошти за надання послуг. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, вказаний у реквізитах Договору.

Відповідно до пункту 3.4. Договору здавання послуг виконавцем та прийняття їх результатів замовником оформлюється Актом наданих послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів зобов`язаний прийняти надані послуги та підписати Акт, або в той же термін надати виконавцю письмову мотивовану відмову. У разі ненадання у встановлений термін письмової мотивованої відмови від підписання Акту надання послуг, послуги вважаються наданими належним чином з дотриманням всіх вимог укладеного Договору та прийнятими замовником

Пунктом 3.5. Договору визначено, що підписання акту наданих послуг замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

У пункті 6.1 Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Судом встановлено, що 19.09.2022 року замовник та виконавець уклали додаткову угоду до Договору (далі - Додаткова угода від 19.09.2022), в якій дійшли згоди продовжити дію Договору до 30.01.2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Згідно з пунктом 1.3 Додаткової угоди від 19.09.2022 року за надання виконавцем послуг, визначених даною угодою, замовник сплачує вартість цих послуг, визначену згідно Тарифами та рахунку на продовження № , що складає 15 122,74 грн., у т.ч. ПДВ 2 520,46 грн.

Дана Додаткова угода до Договору про надання послуг набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами та є невід`ємною частиною основного Договору № від 07.12.2021 року (пункти 1.5, 1.7 цієї додаткової угоди).

Крім того, 20.03.2023 року сторони уклали додаткову угоду до Договору (далі - Додаткова угода від 20.03.2023 року), в якій дійшли згоди про продовження дії Договору до 30.09.2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Згідно з пунктом 1.3 Додаткової угоди від 20.03.2023 року за надання виконавцем послуг, визначених даною угодою, замовник сплачує вартість цих послуг, визначену згідно з Тарифами та рахунку на продовження № , що складає 15 797,26 грн., у т.ч. ПДВ 2 632,88 грн.

Дана Додаткова угода до Договору про надання послуг набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами та є невід`ємною частиною основного Договору № від 07.12.2021 року (пункти 1.5, 1.7 Додаткової угоди від 20.03.2023 року).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 25.10.2022 року замовник та виконавець підписали відповідний акт наданих послуг на суму 3 902,64 грн., який був повністю оплачений замовником на підставі платіжної інструкції від 25.10.2022 року № 98 на суму 3 902,64 грн.

25.10.2022 року замовник та виконавець, з урахуванням до умов Додаткової угоди від 19.09.2022 року до Договору, підписали акт наданих послуг на суму 15 122,74 грн., який також був оплачений Товариством відповідно до платіжної інструкції від 25.10.2022 року № 97 на суму 15 122,74 грн.

Судом також встановлено, що 20.03.2023 року сторони, з урахуванням умов Додаткової угоди від 20.03.2023 року до Договору, підписали акт наданих послуг загальною вартістю 15 797,26 грн.

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог Підприємство вказувало на те, що в порушення умов пункту 3.3 Договору Товариство оплату наданих виконавцем послуг за вищенаведеним актом здійснило не у повному обсязі, сплативши позивачу за платіжною інструкцією від 20.03.2023 року № 21 лише 5 000,00 грн. та заборгувавши таким чином останньому 10 797,26 грн.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним проведенням відповідачем розрахунків, Підприємство також нарахувало 1 782,59 грн. інфляційних втрат, 656,71 грн. 3 % річних та 7 317,19 грн. пені.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

За умовами частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір про надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

З наявної у матеріалах справи копії акту наданих послуг від 20.03.2023 року до Договору вбачається, що позивач надав, а відповідач прийняв передбачені Договором, з урахуванням умов Додаткової угоди від 20.03.2023 року, послуги на суму 15 797,26 грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.2 Договору сторони погодили, що замовник протягом 10-ти днів з моменту підписання договору на підставі рахунку сплачує на розрахунковий рахунок виконавця грошові кошти за надання послуг.

У пункті 1.3 Додаткової угоди від 20.03.2023 року замовник та виконавець погодили, що за надання виконавцем послуг, визначених даною угодою, замовник сплачує вартість цих послуг, визначену згідно з Тарифами та рахунку на продовження № , що складає 15 797,26 грн., у т.ч. ПДВ 2 632,88 грн.

Враховуючи дату підписання вказаної додаткової угоди (20.03.2023 року), відповідач зобов`язаний був оплатити послуги позивача на суму 15 797,26 грн. у строк до 30.03.2023 року включно.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, яка становить 10 797,26 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до Товариства про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується пред`явлених Підприємством вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1 782,59 грн. та 3 % річних у розмірі 656,71 грн. (за відповідні періоди згідно з наданим позивачем розрахунком), нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення замовником розрахунків, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку наданого Підприємством розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, господарський суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично правильним та повністю відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з Товариства інфляційних втрат в сумі 1 782,59 грн. та 3 % річних у розмірі 656,71 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7 317,19 грн., нарахованої на суму основного боргу в розмірі 10 797,26 грн. у період з 31.03.2023 року по 09.04.2025 року, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року в справі № 902/959/19.

Приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року в справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 року в справі № 903/962/17, від 07.06.2019 року в справі № 910/23911/16 та від 13.09.2019 року в справі № 902/669/18.

Відповідальність у вигляді пені погоджена сторонами у пункті 4.4 Договору, відповідно до якого у разі порушення замовником строків оплати, останній платить на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки.

Отже, оскільки зобов`язання Товариства мали бути виконані у строк до 30.03.2023 року, початком нарахування пені є 31.03.2023 року, тоді як стягнення цієї штрафної санкції можливе за період з 31.03.2023 року по 30.09.2023 року (тобто за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано).

Водночас, нарахування позивачем пені за період з 01.10.2023 року по 09.04.2025 року суперечить приписам статті 232 Господарського кодексу України.

За таких обставин, за обрахунком суду сума пені, що є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача, складає 2 587,20 грн., тоді як у задоволенні вимог Підприємства про стягнення з Товариства 4 729,99? грн. вказаної штрафної санкції слід відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Товариство не надало належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і належних доказів на підтвердження вчасної сплати суми заборгованості за Договором чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати цієї суми боргу протягом спірного у даній справі періоду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Підприємства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експорта" (01032, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок 33; ) на користь Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 31, корпус 2; ) 10 797 (десять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 26 коп. основного боргу, 2 587 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 20 коп. пені, 1 782 (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) грн. 59 коп. інфляційних втрат, 656 (шістсот п`ятдесят шість) грн. 71 грн. 3 % річних та 2 333 (дві тисячі триста тридцять три) грн. 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 13.06.2025 року.

Суддя В.С. Ломака