ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" червня 2025 р. м. Київ Справа № 911/922/25

за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, м. Обухів Київської області, в інтересах держави в особі:

1) Богуславської міської ради Обухівського району Київської області, м. Богуслав,

2) Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області , с. Медвин Білоцерківського району Київської області,

до відповідачів 1) ОСОБА_1 , с. Мисайлівка Обухівського району Київської області,

2) Фермерського господарства Нерта Агро, с. Медвин Білоцерківського району Київської області,

3) Фермерського господарства КрайАгро, м. Липовець Вінницької області,

про визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельних ділянок,

Суддя О.В. Конюх,

за участю представників:

прокурор: Холоденко А.С., службове посвідчення №069058 від 01.03.2023;

від позивача 1: Будянська Ю.В., в порядку самопредставництва, розпорядження від 17.06.2021 №190-ОС, Положення про відділ;

від позивача 2: Сергієнко І.П., сільський голова, рішення від 20.11.2020, дані з ЄДР;

від відповідачів: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою від 19.05.2025 залишено без задоволення клопотання представника відповідача-3 про витребування доказів, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 09.06.2025, визнано обов`язковою явку у судове засідання повноважних компетентних представників Медвинської сільської ради та Богуславської міської ради.

28.05.2025 на електронну пошту суду надійшов лист Медвинської сільської ради від 28.05.2025 №07.1-06/976, без підпису ЕЦП, у якому Медвинська сільська рада не заперечує проти позову та посилання на докази, якими він обґрунтовується.

06.06.2025 через систему «Електронний суд» від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

09.06.2025 представник відповідача-1 та відповідача-3 адвокат Шеремет М.П. подав до канцелярії суду заяву, у якій, посилаючись на участь у негласних слідчих діях, повідомляє про відсутність можливості бути присутнім у судовому засіданні, та просить суд відкласти підготовче судове засідання на іншу дату.

06.06.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача-3 ФГ «Край Агро» подав клопотання про долучення доказів в порядку ст. 80 ГПК України, у якому просить суд поновити пропущені строки для подачі доказів, долучити до справи відповідь Офісу генеральної прокуратури №25/3-763-вих-25 від 05.06.2025 (щодо закриття кримінального провадження №0000184 на підставі абзацу 14 частини 1 ст. 284 КПК України. Вказане клопотання судом задоволено, письмовий доказ до справи долучено. Суд зазначає, що завданнями підготовчого провадження відповідно до частини 1 ст. 77 ГПК України є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. Крім того, відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, з огляду на складність справи, обсяг обставин, що належить встановити суду, протягом підготовчого провадження виходячи з його завдань, суд не вважає пропущеним строк для подання всіма учасниками справи доказів, за умови, якщо вони належать до предмету розгляду та предмету доказування у справі та сприятимуть виконанню основного завдання господарського судочинства. Також суд зазначає, що дослідження та оцінка вказаного доказу буде здійснена відповідно до процесуального закону на стадії розгляду справи по суті.

В судове засідання 09.06.2025 з`явились прокурор та представники позивачів. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

У розумінні частини 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому судовому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Розглянувши заяву адвоката Шеремета М.П. від 17.05.2025 про залишення позову без розгляду, суд встановив таке.

Заява обґрунтована посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, де вказано, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. У постанові ВС від 16.08.2022 у справі №927/717/20 вказано, що віднесення спірних земельних ділянок до державних передбачає реалізацію державною права власності на землю через державний орган виконавчої влади, зокрема КМ України, який у такому випадку є компетентним органом, бездіяльність якого після доведення прокурором про стверджуване порушення інтересів держави мала б наслідком представництво прокурором в суді законних інтересів держави. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись з позовом до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. При цьому лише посилання прокурора про виявлення ним порушення інтересів держави та невжиття органом державної влади (позивачем у справі), на який покладено обов`язок щодо судового захисту інтересів держави, відповідних дій для такого захисту, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі, оскільки за змістом п.2 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Заявник робить висновок про те, що у прокуратури відсутні підстави для представництва інтересів позивачів, що свідчить про недотримання прокурором порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У запереченнях на клопотання про залишення позову без розгляду від 06.06.2025 прокуратура твердить, що за змістом частини 2 ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин; коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими її учасниками і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють в межах компетенції, встановленої законом (постанови ВП ВС від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі 3587/430/16-ц, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Незалежно від того, хто саме звернувся до суду орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

Прокурор твердить, що на даний час право розпоряджатися земельними ділянками, які знаходилися на території Дибинецької, Ісайківскої та Киданівської сільських рад належить Богуславській міській територіальній громаді в особі її представницького органу Богуславської міської ради. Прокурор твердить, що на даний час право розпоряджатися земельними ділянками, які знаходилися на території Щербашинецької та Медвинської сільських рад належить Медвинській територіальній громаді в особі її представницького органу Медвинської сільської ради.

За твердженням прокурора вбачається очевидний факт порушення інтересів держави в особі Богуславської міської ради та Медвинської сільської ради як законних власників та розпорядників земель сільськогосподарського призначення в межах територіальної громади.

Суд встановив, що позов у справу №911/922/25 поданий прокурором про визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельних ділянок сільськогосподарського призначення:

на території Дибинецької сільської ради кадастрові номери: :01:006:0056, :01:004:0170, :01:001:0101, :01:006:0057, :01:004:0169, :01:002:0016 та повернення вказаних земельних ділянок у комунальну власність Богуславської міської ради;

на території Ісайківської сільської ради кадастрові номери :01:008:0009, :01:003:0009, :01:008:0010, :04:004:1821, :04:010:1716, :01:002:2579, :02:001:1415, та повернення вказаних земельних ділянок у комунальну власність Богуславської міської ради

на території Киданівської сільської ради кадастровий номер :01:004:0042 та повернення вказаної земельної ділянки у комунальну власність Богуславської міської ради;

на території Медвинської сільської ради кадастрові номери :02:001:0211, :05:001:0380, :03:002:0065, :08:002:0167, :02:001:0210, :04:001:0019, :05:001:0382, :03:007:0059, :08:002:0163, :06:002:0128, :05:001:0381, :04:001:0020, та повернення вказаних земельних ділянок у комунальну власність Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

на території Щербашинецької сільської ради кадастрові номери :01:001:0147, :01:003:0002, :01:001:0148, :02:002:0001 та повернення вказаних земельних ділянок у комунальну власність Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

У позові прокурор зазначив, що порушення інтересів держави в даному випадку полягають у тому, що ОСОБА_1 у порушення Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство» отримав земельні ділянки в оренду поза визначеною законом процедурою, із порушенням законної мети їх отримання, що призводить серед іншого до недоотримання до бюджету коштів від проведення обов`язкового у цьому випадку земельного аукціону.

Звернення із цим позовом спрямоване на захист інтересів держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку ч. 3 ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з нездійсненням суб`єктами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави в суді.

Відповідно до статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується (ст. 1 Земельного кодексу України).

За приписами статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них.

Відповідно до положень пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, тобто з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

За приписами пунктів а та в статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до Розпорядження КМ України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області:

Богуславська міська територіальна громада утворена шляхом об`єднання Богуславської, Біївецької, Вільховецької, Дибинецької, Ісайківської, Киданівської, Мисайлівської, Москаленківської, Розкопанецької, Саварської, Синицької, Тептіївської, Хохітвянської та Шупиківської громад;

Медвинська територіальна громада утворена шляхом об`єднання Медвинської, Бранепільської, Дмитренківської, Митаївської, Побережківської та Щербашинецької громад.

Відтак, у зв`язку із наведеними законодавчими змінами, органом, який здійснює правомочності власника щодо земель сільськогосподарського призначення на території Киданівської, Дибинецької, Ісайківської сільських рад є Богуславська міська рада; органом, який здійснює правомочності власника щодо земель сільськогосподарського призначення на території Медвинської та Щербашинецької сільських рад є Медвинська сільська рада.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.03.2025 у державному реєстрі зареєстровано право власності територіальної громади в особі Богуславської міської ради на спірні земельні ділянки кадастрові номери :01:006:0056, :01:004:0170, :01:001:0101, :01:006:0057, :01:004:0169, :01:002:0016, :01:008:0009, :01:003:0009, :01:008:0010, :04:004:1821, :04:010:1716, :01:002:2579, :02:001:1415, :01:004:0042.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.03.2025 у державному реєстрі зареєстровано право власності територіальної громади в особі Медвинської сільської ради на спірні земельні ділянки кадастрові номери :02:001:0211, :05:001:0380, :03:002:0065, :08:002:0167, :02:001:0210, :04:001:0019, :05:001:0382, :03:007:0059, :08:002:0163, :06:002:0128, :05:001:0381, :04:001:0020, :01:001:0147, :01:003:0002, :01:001:0148, :02:002:0001.

Суд повторно наголошує, що відповідно до ст.13 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У пункті 37 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що Конституція України та Закон України "Про прокуратуру" надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави.

З огляду на викладене, прокурор вірно визначив органи, уповноважені здійснювати захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття «інтереси держави» визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача/позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом/органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

При цьому, на сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Господарський суд звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18).

У матеріалах справи міститься листування 2020 року Кагарлицької місцевої прокуратури з Дибинецькою, Ісайківською, Киданівською, Медвинською, Щербашинецькою сільськими радами, виконкомом Богуславської міської ради щодо розрахунків по орендній платі за землю Наруцького І.П. з місцевим бюджетом.

Прокурор звертався до Богуславської міської ради із листом від 05.12.2024 №56/3-10480вих-24, у якому повідомляв зміст спірних правовідносин та виявлених порушень; просив повідомити чи вживалися та чи планується вжиття Богуславською міською радою заходів у позасудовому та/або судовому порядку, спрямованих на усунення порушень, зокрема спрямованих на визнання недійсними наказів ГУ Держземагентства у Київській області, договорів оренди та суборенди земельних ділянок.

На запит прокурора Богуславська міська рада листом від 11.12.2024 №03-05/3788/2024 (вхідна відмітка Обухівської окружної прокуратури від 11.12.2024 №56-13836вх24) повідомила, що не вживала та не планує вживати заходів, спрямованих на усунення порушень, оскільки не володіє достатнім обсягом інформації.

Прокурор звертався до Медвинської сільської ради із листом від 05.12.2024 №56/3-10478вих-24, у якому повідомляв зміст спірних правовідносин та виявлених порушень; просив повідомити чи вживалися та чи планується вжиття Медвинською сільською радою заходів у позасудовому та/або судовому порядку, спрямованих на усунення порушень, зокрема спрямованих на визнання недійсними наказів ГУ Держземагентства у Київській області, договорів оренди та суборенди земельних ділянок.

На запит прокурора Медвинська сільська рада листом від 18.12.2024 №02.1-06/2218 (вхідна відмітка Обухівської окружної прокуратури від 18.12.2024 №56-14253вх24) повідомила, що не вживала та не планує вживати заходів, спрямованих на усунення порушень у зв`язку із відсутністю юриста у Медвинській сільській раді.

Додатково до матеріалів справи додано листи прокуратури від 12.03.2025 №56/3-2226вих-25 та 12.03.2025 №56/3-2228вих-25, якими прокурор повідомляв Богуславську міську раду та Медвинську сільську раду в порядку частини 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про подання позову до Господарського суду Київської області до ОСОБА_1 , ФГ «Нерта Агро», ФГ «Край Агро» про визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельних ділянок.

Відтак, прокурор, який звернувся до суду з позовом 17.03.2025, виконав обов`язок попереднього повідомлення позивачів відповідно до частини 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (листи від 19.12.2024, на які отримано залучені до матеріалів позовної заяви відповіді обох позивачів).

Враховуючи, що Богуславською міською радою та Медвинською сільською радою не вжито заходів щодо подання до суду відповідної позовної заяви, Обухівська окружна прокуратура звернулася з даним позовом до суду на захист інтересів держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з нездійсненням позивачами як суб`єктами, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження, захисту інтересів держави в суді.

В судовому засіданні 09.06.2025 представники Богуславської міської ради та Медвинської сільської ради підтримали позов прокурора та просили його задовольнити, посилаючись на неможливість самостійно звернутися з позовом до суду.

Таким чином суд встановив, що прокурор, звертаючись з позовом у справу №911/922/25, обґрунтував, у чому полягають інтереси держави та необхідність їх захисту, вірно визначив органи, які мають компетенцію захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, підтвердив їх бездіяльність, та дотримався процедури, передбаченої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим клопотання про залишення позову без розгляду із заявлених у ньому підстав не належить до задоволення.

Відповідно до ст. 183 ГПК України суд може оголосити перерву у підготовчому засіданні у разі необхідності.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 182, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника відповідача 1 Наруцького І.П. від 17.05.2025 про залишення позову без розгляду залишити без задоволення.

2. У підготовчому судовому засіданні оголосити перерву до 07.07.2025 о 10:20. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області (м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108).

3. Повідомити учасників справи про судове засідання. Явка повноважних компетентних представників до судового засідання обов`язковою не визнається.

4. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/), а також за номером телефону .

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому частиною 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України з моменту її оголошення та не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя О.В. Конюх