ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 червня 2025 року Справа № 903/991/24 (903/437/25)

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Прилісненської сільської ради

до відповідача: Фермерського господарства Гранд-Агро 2019

про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

в межах справи № 903/991/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро

до Фермерського господарства Гранд-Агро 2019

про банкрутство,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з;

від прокуратури: Костюк Н. В., прокурор відділу, посвідчення № 071760 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: 16.04.2025 керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Прилісненської сільської ради з позовом до Фермерського господарства Гранд-Агро 2019 про розірвання договору оренди землі від 08.08.2019, що укладений між ФГ Гранд-Агро 2019 та Прилісненською сільською радою та зобов`язання ФГ Гранд-Агро 2019 повернути за актом прийому-передачі Прилісненській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0175 площею 95,3039 га.

При обґрунтуванні позовних вимог, прокурор вказує на порушення відповідачем договірних зобов`язань шляхом систематичної (два і більше разів) несплати орендної плати і недоплати орендної плати за користування земельною ділянкою, яка знаходиться на території Прилісненської сільської ради, що є підставою для розірвання спірного договору оренди землі та повернення земельної ділянки у відповідності до ст. 34 Закону України "Про оренду землі" через розірвання договору оренди землі.

Ухвалою суду від 18.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи про банкрутство №903/991/24 та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 14.05.2025; запропоновано відповідачу надати відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив; прокурору та позивачу відповідь на відзив.

13.05.2025 прокурор через систему Електронний суд подав клопотання про уточнення правової підстави позову в якому вказує, що правовою підставою пред`явленого прокурором позову є систематична несплата відповідачем орендної плати за договором від 08.08.2019, у зв`язку із чим останній має бути розірваний (пункт д частини першої статті 141 Земельного кодексу України). Дане клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.05.2025 оголошено перерву до 10.06.2025.

Ухвалою суду від 14.05.2025 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відкладено на 10.06.2025.

10.06.2025 прокурор через систему «Електронний суд» подав клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн, оскільки при подачі в електронній формі позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру прокуратурою було сплачено 6056,00 грн судового збору без застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місцем судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 14.05.2025) до їх електронного кабінету 14.05.2025.

За визначенням п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

У судовому засіданні 10.06.2025 прокурор вказав, що станом на 28.05.2025 відзиву відповідача не отримано, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов та повернути надміру сплачений судовий збір.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

08.08.2019 між Прилісненською сільською радою (орендодавець) та Фермерським господарством "Гранд-Агро 2019" (орендар) укладено договір оренди землі за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка зареєстрована за кадастровим номером :02:001:0175, загальною площею 95,3039 га (далі - договір) (а.с.33-35).

У пункті 8 договору сторони визначили, що договір укладено сторонами на строк 7 років, але не більше ніж до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок їх власникам.

Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься щомісячно рівними частинами до 30 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Згідно з п. 18 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктами 36-37 договору визначено підстави припинення дії договору. Зокрема, відповідно до умов вказаного договору сторонами погоджено, що дія договору оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Даний договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками без будь яких зауважень.

Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, а земельна ділянка, яка є предметом договору від 08.08.2019 на підставі акту приймання передачі, передано орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.35 зворотна сторона -36).

Згідно з нормами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Згідно з абзацом 12 частини 2 статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Відповідно до Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. (ст. ст. 2, 3).

Згідно з ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтями 1-2 Закону України "Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ст. ст 3, 4 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Земельна ділянка може передаватися в оренду разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 розділу VІІІ Прикінцевих положень Закону України "Про оренду землі" до розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України.

За приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Абзацом 5 частини 1 статті 24 Закону України Про оренду землі визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону України Про оренду землі, орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України Про оренду землі, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п.37 договору сторони визначили, що однією з підстав припинення договору шляхом його розірвання є рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями ЦК України та ст.ст.283-291 ГК України.

Відповідно до ст. 759, 762, 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 285 ГК України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права (ст.760 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору орендодавець бере на себе обов`язок передати майно у користування і, водночас, орендар зобов`язується прийняти вказане майно та вчасно вносити за користування майном орендну плату.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься щомісячно рівними частинами до 30 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Таким чином, враховуючи положення Податкового кодексу України та пункту 11 договору оренди відповідач зобов`язаний вносити щомісячно орендну плату в розмірі визначеному договором оренди.

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Судом встановлено, що відповідач, всупереч умовам договору оренди, тривалий час не виконує свій обов`язок, визначений спірним договором, а саме не вносить орендну плату, що підтверджується інформацією Прилісненської сільської ради та Головного управління ДПС у Волинській області, відповідно до якої станом на 01.04.2025, згідно розрахунку, проведеного позивачем у ФГ Гранд-Агро 2019 наявний борг в сумі 156234,12 грн.

Крім того, підтвердженням факту систематичної несплати ФГ Гранд-Агро 2019 заборгованості з орендної плати за землю є рішення Волинського окружного адміністративного суду віл 27.08.2024 у справі № 140/7150/24, яке ухвалене за позовом ГУ ДПС у Волинській області. Згідно даного рішення суду в рахунок погашення боргу по орендній платі із відповідача стягнуто 103862, 15 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем допущено систематичне невиконання його зобов`язань за договором, яке полягає в тому, що відповідач два та більше разів не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту д частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави систематична несплата орендної плати, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. д ч. 1 ст.141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два і більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма п. д ст. 141 ЗК України, а загальне правило ч. 2 ст. 651 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №542/51/22.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі № 387/800/21.

Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 18 договорів після припинення договору оренди орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договорів оренди відповідач зобов`язаний повернути земельні ділянки з визначеними кадастровими номерами Прилісненській сільській раді.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги систематичну несплату орендної плати та наявні в матеріалах справи докази, невиконання відповідачем обов`язків, передбачених законодавством України та умовами договору оренди щодо сплати орендної плати, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо дострокового припинення (розірвання) спірного договору та повернення земельної ділянки позивачу.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь прокуратури належить стягнути 4844,80 грн судового збору за результатами розгляду позовної заяви.

Щодо клопотання прокуратури про повернення надміру сплаченого судового збору суд зазначає таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI від 08.07.2011 р.

Згідно з підпунктами 1, 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні до суду з позовом за допомогою системи «Електронний суд» позивачем сплачено 6056,00 грн судового збору за 2 немайнові вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 790 від 15.04.2025, однак враховуючи положення ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» до сплати підлягав судовий збір в сумі 4844,80 грн, відповідно прокурором сплачено на 1211,20 грн судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про повернення надміру сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди землі від 08.08.2019, що укладений між Фермерським господарством Гранд-Агро 2019 (вул.М.Олексюка,12Б, с.Озеро, Ківерцівський район, Волинська область, 45222, ) та Прилісненською сільською радою (вул.Сойне,1б, с.Прилісне, Камінь-Каширський район, Волинська область, 44614, ), предметом якого є земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:0175 площею 95,3039 га.

3. Зобов`язати Фермерське господарство Гранд-Агро 2019 (вул.М.Олексюка,12Б, с.Озеро, Ківерцівський район, Волинська область, 45222, ) повернути за актом прийому-передачі Прилісненській сільській раді (вул.Сойне,1б, с.Прилісне, Камінь-Каширський район, Волинська область, 44614, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0175 площею 95,3039 га.

4. Стягнути з Фермерського господарства Гранд-Агро 2019 (вул.М.Олексюка,12Б, с.Озеро, Ківерцівський район, Волинська область, 45222, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, 43025, ) 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп.) витрат по сплаті судового збору.

5. Клопотання прокурора про повернення судового збору задовольнити.

6. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, 43025, ) 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору, сплаченого згідно платіжною інструкцією № 790 від 15.05.2025 на суму 6056,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

13.06.2025.

Суддя А. С. Вороняк