ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 м. Дніпро Справа № 904/2507/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,

суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 (суддя Новікова Р.Г.) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 14472,24 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В червні 2024 року АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») звернулося до ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ІнГЗК») з позовом про стягнення плати за користування вагонами у сумі 14472,24 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на несвоєчасне забирання відповідачем вагонів з колій станції Інгулець на власну під`їзну колію.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 позовні вимоги АТ «Українська залізниця» до ПрАТ «ІнГЗК» про стягнення плати за користування вагонами у сумі 14472,24 грн - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь АТ «Українська залізниця» плату за користування вагонами у сумі 14472,24 грн та судовий збір у сумі 3028,00 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду відповідач оскаржує його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без належної оцінки доказів та з порушенням умов договору, що призвело до неправомірного стягнення плати за користування вагонами.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «ІнГЗК» зводяться до наступного:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо порушення позивачем умов договору № ПР/М-20240НЮдч від 20.03.2020 про експлуатацію залізничної під`їзної колії, в частині недотримання кількісних показників подачі вагонів та перевищення технічних можливостей під`їзної колії;

- суд безпідставно визнав обґрунтованими нарахування плати за користування вагонами, попри наявність застережень у відповідних відомостях форми ГУ-46;

- судом не було враховано положення публічного договору перевезення, який дозволяє замовнику відмовитися від прийняття вагонів у разі їх подання без заявки або неможливості їх використання;

- суд проігнорував застосування спеціальних норм транспортного законодавства, що регулюють подібні правовідносини, а також не здійснив повного і всебічного з`ясування обставин справи відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи свідчать про істотні порушення судом першої інстанції як матеріального, так і процесуального права, зокрема: неповне з`ясування обставин справи, неправильне тлумачення та застосування умов договору, ігнорування доказів, що підтверджують відсутність вини відповідача у нарахуванні спірної плати, а також недотримання норм спеціального законодавства у сфері залізничних перевезень. У зв`язку з цим, скаржник вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 необґрунтованим та просить його скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ «Українська залізниця».

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» спростовує доводи відповідача щодо відсутності його вини в затримці спірних вагонів на коліях станції Інгулець. Насамперед, взаємовідносини між сторонами врегульовані відповідними договорами про надання послуг з організації перевезення та про експлуатацію під`їзної колії ПрАТ «ІнГЗК». Ці договори чітко визначають межі відповідальності та порядок дій сторін, зокрема обов`язок відповідача своєчасно забирати вагони.

Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, зокрема, своєчасно повідомив відповідача про готовність передачі вагонів, що підтверджується записами у книгах повідомлень (ГУ-2) та актами (ГУ-23), підписаними без зауважень. В той же час, відповідач порушив свої зобов`язання, не забравши вагони в установлений термін, що є прямим порушенням ст. 46 Статуту залізниць України. При цьому залізниця не має можливості самостійно перемістити вагони на під`їзну колію це здійснюється лише локомотивом власника колії.

Посилання відповідача на дію комендантської години є безпідставними, оскільки ПрАТ «ІнГЗК» об`єкт критичної інфраструктури, який працює цілодобово, що підтверджується пам`ятками форми ГУ-45.

Жодних доказів, які б підтверджували неможливість забирання вагонів або зміну організації роботи, відповідач не надав. Натомість позивач діяв у межах своїх повноважень і відповідно до договорів та Статуту.

Аргументи щодо нібито надмірної кількості вагонів є суперечливими та необґрунтованими, оскільки поставка здійснювалась згідно з попередніми замовленнями. Безоплатне зберігання вагонів на станційних коліях не передбачене, а відповідач не вжив заходів для запобігання простоям.

Всі нарахування здійснені на підставі документально підтверджених актів (ГУ-23, ГУ-46), а заперечення відповідача не супроводжуються жодними доказами.

Посилання на телеграму ЦМ-13/693 як підставу для звільнення від відповідальності є неправомірним, оскільки вона не має юридичної сили порівняно з положеннями Статуту та договорів. Таким чином, відповідач порушив свої договірні зобов`язання, а залізниця виконала їх у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає доводи апеляційної скарги спробою відповідача уникнути відповідальності, тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Між АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «ІнГЗК» (власник колії) був укладений договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії від 20.03.2020 № ПР/М-20240/НЮдч, який встановлював умови експлуатації під`їзної колії довжиною понад 50 км, що належить власнику і прилягає до станції Інгулець.

Відповідно до договору під`їзна колія експлуатується згідно з нормативними актами України, власник колії здійснює її обслуговування власними локомотивами, а передача вагонів здійснюється за попереднім телефонним повідомленням.

Власник колії зобов`язаний сплачувати залізниці за користування вагонами, зберігання вантажів у разі затримки, а також нести відповідальність за збереження вагонного парку і повернення вагонів у належному стані.

Договір укладений на один рік з можливістю продовження, що і відбувалося до 2025 року.

Окрім того, 30.06.2020 між тими ж сторонами був укладений публічний договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який визначав порядок надання вагонів, організації перевезень, розрахунків та відповідальність за затримки вагонів.

Цей договір має загальні умови для всіх замовників та регулює інші аспекти співпраці, зокрема організацію перевезень і нарахування плати.

На момент виникнення спору між сторонами діяли обидва договори, які не були визнані недійсними, і між ними існували правовідносини, підтверджені оформленими у березні 2024 року накладними на надання послуг, а саме: №№14572, 50963, 50964, 50965, 50966, 50969, 50944, 50945, 50970, 50971, 50972, 50973; 50974, 50975, 50976, 50977, 50978, 50946, 50979, 50980, 50981, 50982 50983, 50947, 50948,' 50949, 50950, 50984, 50985, 50986, 50951, 50952, 50953, 77528, 77254, 77566, 46540928, 34787473, 34787465, 34787481, 34787507, 34787515, 34787564, 34754036, 34787408, 34787416, 34787424, 34787432, 34787457, 40485666, 34788711, 34788695, 40485690' 40486417, 40563348, 40563405, 34788380, 34788406, 34788414, 34788422, 34788430, 34788463, 40563652, 40563645, 40563694, 40580912, 40574725, 40574881, 40580946, 40581159, 40563421, 40563447, 40563462, 40563470, 40563496, 40581415, 40588626, 40588634, 40588659, 40588642, 40581241, 40581282, 40581308, 40581340, 40581365, 40581381, 40592313, 40592248, 40592289, 40592586, 40592560, 40592594, 40588667, 40588675, 40588683, 40592206, 40592214, 40592222, 40624520, 40624595, 40624546, 40624702, 40624785, 40625584, 40625675, 40625683, 40600926, 40601015, 40609729, 40601130, 40628109, 40625923, 40628125, 40628141, 40628224, 40625691, 40625709, 40625733, 40625758, 40625766, 40625915, 40625907, 40630071, 40630089, 40630022, 40630097, 40630105, 40630113, 40630113, 40628232, 40628240, 40628273, 40628257, 40628331, 40630246, 40630253, 40634693, 40634743, 40634750, 40634792, 40630147, 40630154, 40630170, 40630162, 40630196, 40630188, 40634925, 40634909, 40634933, 40658320, 40658338, 40658353, 40634826, 40634818, 40634859, 40634842, 40658734, 40658684, 40658718, 40658726, 40658742, 40658759, 40658437, 40658411, 40658536, 40658544, 40658577, 40658569, 40658585, 40662348, 40662322, 40662306, 40662355, 40662363, 40662371, 40662389, 40662397, 40658767, 40658775, 40662280, 40662272, 40662298, 40662454, 40662462, 40662470, 40662488, 40663502, 40663544, 40663528, 40662413, 40662405, 40662421, 40662439, 40662447, 40664609, 40664617, 40664625, 40664633, 40664658, 40664641, 40663551, 40663569, 40663585, 40664575, 40664583, 40664591, 40664765, 40664773, 40664799, 40664807, 40664815, 40673006, 40673014, 40664682, 40664690, 40664708, 40664732, 40664740, 40664757, 40673063, 40673071, 40674764, 40673022, 40673048, 40673055, 40690109, 40690083, 40690208, 40692535, 40692543, 40692550, 40674863, 40674889, 40674871, 40674905, 40690059, 40690026, 40690042, 40692774, 40692790, 40692899, 40692808, 40692915, 40692642, 40692667, 40692733, 40692741, 40692691, 40692766, 40694457, 40694465, 40694499, 40694531, 40694549, 40692923, 40692956, 40694374, 40694382, 40694390, 40694424, 40696494, 40694606, 40694614, 40696486, 40694556, 40694564, 40694598, 40696676, 40696650, 40696684, 40696692, 40696726, 40696502, 40696528, 40696585, 40696627, 40696643, 40696619, 40701468, 40701443, 40701484, 40701534, 40701518, 40698128, 40699480, 40699522, 40701435, 40699506, 40699498, 40701633, 40701666, 40701682, 40701708, 40701559, 40701732, 40701575, 40701591, 40701617, 40701864, 40701856, 46364915, 40701872, 46364923, 40701757, 46364931, 40701799, 40701823, 4070І773, 40701831, 40701849, 46435194, 46435145, 46435202, 46437307, 46364949; 46364956, 46437505, 46364964, 46373890, 46376919, 46540076, 46540175, 46540258, 46540266, 46540753, 46540779, 46437794, 46461943, 46480141, 46496261, 46504288, 46543237, 46543278, 46543294, 46543302, 46543336, 46540787, 46543310, 46543344, 46540829, 46540845, 46540886, 46547360, 46547352, 46547345, 46547402, 46547444, 46543351, 46547261, 46547295, 46547329, 46547337, 46547717, 46547709, 46549721, 46547782, 46549754, 46549762, 46547501, 46547584, 46547535, 46547600, 46550000, 46549994, 46550067, 46550075, 46550109, 6550174, 46549812, 46549960, 46549978, 46549986 залізницею було прийнято до перевезення на адресу відповідача порожні власні вагони.

Згідно з зазначеними накладними станція та залізниця призначення Інгулець Придніпровської залізниці.

Позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати на його під`їзну колію вагони.

Після прибуття на станцію призначення вагони були затримані на коліях станції Інгулець через їх несвоєчасне забирання відповідачем на власну під`їзну колію та складені акти загальної форми ГУ-23: № 1188 від 15.03.2024, № 1191 від 15.03.2024, № 1200 від 15.03.2024, № 1243 від 16.03.2024, № 1284 від 17.03.2024, № 1295 від 17.03.2024, № 1300 від 17.03.2024, № 1313 від 18.03.2024, № 1316 від 18.03.2024, № 1318 від 18.03.2024, № 1326 від 18.03.2024, № 1328 від 18.03.2024, № 1345 від 19.03.2024, № 1358 від 19.03.2024, № 1380 від 19.03.2024. Акти підписані відповідачем із запереченнями та посиланням на порушення п. 7 Договору № ПР/М-20240/НЮдч від 20.03.2020.

В подальшому, на підставі вказаних актів загальної форми ГУ-23 станцією призначення Інгулець була розрахована плата за користування спірними вагонами за відомостями ГУ-46: №№ 18039089, 18039091, 18039094, 19039098, 19039099, 19039100, 20039103, 20039102, 20039101 на загальну суму 14472,24 грн з ПДВ.

Вказані відомості відповідач підписав із запереченнями та посилався на те, що: вагони прибули в більшій кількості ніж пред`явлені; відсутня можливість приймати на під`їдні колії ПАТ «ІнГЗК» порожні вагони через перевищення переробної спроможності під`їзних колій; вагони подані час дії комендантської години.

Суд визнав, що обидва договори є чинними, регулюють різні аспекти співпраці та не суперечать один одному.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановлюючи правову природу відносин між АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «ІнГЗК», ґрунтував свої висновки на положеннях Господарського, Цивільного кодексів України, Закону України «Про залізничний транспорт» та Статуту залізниць України, що регулюють договірні та транспортні правовідносини.

Згідно зі ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити вантаж у визначений пункт призначення, а відправник оплатити таке перевезення. Ці норми встановлюють основоположні зобов`язання сторін у договорі перевезення.

Частина 5 ст. 307 ГК України, що кореспондується з ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, передбачає, що умови перевезення і відповідальність сторін визначаються не лише загальним законодавством, а й спеціальними транспортними нормативно-правовими актами. Сторони мають право узгодити інші умови перевезення, якщо вони не суперечать законодавству.

Стаття 8 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлює, що організація перевезень на залізничному транспорті здійснюється на договірних засадах відповідно до Статуту залізниць, Правил перевезень вантажів, а також інших актів. Цей закон є базовим для регулювання діяльності залізниці як перевізника.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, детально регламентує відносини щодо під`їзних колій. Зокрема:

- стаття 64 визначає, що під`їзні колії створюються для обслуговування підприємств у взаємодії із залізницею;

- ст. 71 регулює порядок експлуатації таких колій, маневрові роботи та обов`язки сторін. Встановлюється, що взаємодія сторін має ґрунтуватися на договорі про експлуатацію під`їзної колії, який може передбачати використання власних локомотивів підприємства або локомотивів залізниці за плату;

- ст. 76 визначає, як обчислюється час перебування вагонів на під`їзній колії, що має безпосередній вплив на нарахування плати за простої та затримку;

- ст. 46 передбачає обов`язок вантажоодержувача своєчасно приймати і вивозити вантажі, а також регламентує умови зберігання вантажів і стягнення плати за понаднормове зберігання;

- ст. 119 прямо встановлює, що за користування вагонами залізниці суб`єкти, у тому числі власники під`їзних колій, зобов`язані сплачувати відповідну плату згідно з тарифами.

Таким чином, суд, визнаючи дійсність обох договорів (від 20.03.2020 щодо експлуатації під`їзної колії, і від 30.06.2020 щодо перевезення вантажів), обґрунтовано дійшов висновку, що ці договори регулюють різні аспекти співпраці, не суперечать законодавству і є належним способом врегулювання взаємних зобов`язань сторін у сфері залізничного транспорту. Установлені договорами умови щодо подачі вагонів, строків перебування, користування вагонами і розрахунків повністю узгоджуються з положеннями чинного транспортного законодавства.

Згідно з п. 5.4. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, перевезення власних вантажних вагонів у будь-якому стані (завантаженому або порожньому, включаючи передислокацію чи направлення в ремонт) здійснюється на підставі перевізного документа (накладної), що оформлюється в електронній або паперовій формі відповідно до встановлених правил.

У свою чергу, п. 1.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Мінінфраструктури № 138 від 08.06.2011), деталізує, як саме мають оформлюватися такі документи: для завантажених вагонів або локомотивів: у графі 20 накладної зазначається «Власний (орендований) вагон (локомотив)...» із вказівкою власника; для порожніх вагонів: «Порожній власний (орендований) вагон. З-під…» із вказівкою попереднього вантажу, напрямку та власника.

Таким чином, власні порожні вагони, що перевозяться залізницею на підставі належно оформлених перевізних документів зі сплатою провізної плати, вважаються «вантажем» у розумінні транспортного законодавства. Це означає, що:

- залізниця зобов`язана доставити такі вагони у належному стані на станцію призначення та видати їх вантажоодержувачу, вказаному у накладній;

- одержувач набуває всіх прав та обов`язків вантажоодержувача, передбачених Статутом залізниць України, включаючи: обов`язок прийняти вагони від залізниці; у разі несвоєчасного приймання обов`язок сплатити плату за користування вагонами та збір за зберігання у розмірах, передбачених Тарифним керівництвом №1; інші обов`язки, пов`язані з належним забезпеченням обороту вагонів.

Зазначена плата за користування включає час затримки вагонів на станціях призначення або на підходах до них, якщо така затримка виникла з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника під`їзної колії або підприємства. За затримку вагонів, які належать підприємству або орендовані ним, стягується 50% розміру стандартної плати, передбаченої для користування вагонами залізниці.

Суд першої інстанції встановив, а колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду з цим погоджується, що у справах, пов`язаних із стягненням плати за користування вантажними вагонами чи контейнерами, вирішальне значення має дотримання положень Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, а також умов відповідного договору між сторонами.

Обов`язок щодо сплати за користування вагонами не є заходом відповідальності, а є прямим наслідком фактичного користування або утримання вагонів (контейнерів) вантажоодержувачем у його розпорядженні. Така плата справляється не лише за час перебування вагонів на під`їзних коліях чи станціях призначення, а й за період їх затримки в очікуванні вантажних операцій з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту або іншого суб`єкта господарювання.

Згідно із встановленими обставинами, для обґрунтування позовних вимог позивачем подано належні документи, які підтверджують факт передачі вагонів відповідачу, зокрема: пам`ятки форми ГУ-45, відомості ГУ-46, акти загальної форми ГУ-23, які є первинними документами, що відображають облік часу користування вагонами. Відомості ГУ-46 містять відомості щодо часу передачі та прийняття вагонів, а також розрахунки плати за користування ними.

Судом установлено, що акти загальної форми ГУ-23, складені за участі обох сторін, засвідчують наявність затримки вагонів з причин, що належать до відповідальності вантажоодержувача. При цьому відповідачем не подано доказів того, що такі затримки сталися з причин, які виключають його відповідальність. Зокрема, відсутні докази стихійного лиха, аварії чи інших виняткових обставин, передбачених пунктами 14, 16 Правил користування вагонами і контейнерами, які звільняють вантажоодержувача від внесення плати.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на введення воєнного стану, комендантську годину чи загальні обмеження пересування не є належними доказами, які свідчать про об`єктивну неможливість здійснювати залізничні операції у відповідний період. З огляду на законодавство, об`єкти залізничного транспорту належать до критичної інфраструктури, на які не поширюються такі обмеження. Жодних доказів, що підтверджували б припинення діяльності під`їзної колії, надання повідомлень залізниці про зміну режиму роботи, або неможливість забору вагонів під час комендантської години відповідачем не надано.

Суд також установив, що з огляду на умови договору між сторонами від 20.03.2020, межа відповідальності визначається передавальними коліями станції. Подальший рух вагонів на під`їзну колію відповідача здійснюється власним локомотивом, без участі залізниці, що виключає її відповідальність за затримку руху вагонів на коліях підприємства. В договорі також передбачено максимальну кількість вагонів у партії та порядок їх передачі, дотримання яких не заперечено.

Отже, будь-яке фактичне користування вагоном (у тому числі під час затримки або простою), що виникло не з вини залізниці, вважається періодом, за який підлягає сплаті плата за користування вагоном. Звільнення від цієї плати можливе лише у разі, якщо затримка сталася з вини залізниці, що відповідає загальним принципам відповідальності у сфері перевезень і обігу рухомого складу.

Таким чином, колегія суддів вважає вірно встановленими обставини, які свідчать про правомірність нарахування залізницею плати за користування вагонами у сумі 14 472,24 грн (з ПДВ) згідно з відомостями форми ГУ-46 №№: 18039089, 18039091, 18039094, 19039098, 19039099, 19039100, 20039103, 20039102, 20039101.

Підставою для нарахування зазначеної плати є доведений факт затримки порожніх вагонів, що прямували на адресу ПрАТ «ІнГЗК», на станції Інгулець через несвоєчасне їх забирання відповідачем на власну під`їзну колію. Зазначені обставини підтверджуються актами форми ГУ-23, складеними відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами та п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, які містять інформацію про причину та тривалість затримки з вини відповідача.

Заперечення відповідача щодо неправомірності складання зазначених актів та відсутності його вини у затримці колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідачем також не доведено наявності обставин, що звільняють його від обов`язку внесення плати за користування вагонами відповідно до ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування.

Суд першої інстанції дав повну та об`єктивну оцінку всім поданим доказам, зокрема щодо дотримання умов договору № ПР/М-20240НЮдч від 20.03.2020, у тому числі кількісних показників подачі вагонів та технічних можливостей під`їзної колії. Заявлені відповідачем порушення не підтверджені належними доказами.

Нарахування плати за користування вагонами здійснено на підставі первинних документів, що відображають фактичний час користування та затримки вагонів з вини відповідача. Зазначені в апеляції застереження у відомостях форми ГУ-46 не спростовують обґрунтованість нарахувань.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення місцевим господарським судом порушення норм матеріального чи процесуального права, а відтак відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ІнГЗК» слід відмовити.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У ході розгляду апеляційної скарги відповідачем не доведено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду справи в апеляційному порядку, а також доводи і вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 275 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 № 904/2507/24 залишити без змін.

Судовий збір у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов