ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/307/25

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Лозинської І. В.,

секретар судового засідання Шовтюк І. В.

за участю представників сторін:

- від позивача: Костюкович В. М., довіреність від 19.12.2024

- від відповідача: Чайковська О. С., довіреність №367 від 29.04.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до Комунального підприємства Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго"

про стягнення 4322587,56 грн

У засіданні суду оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення господарського суду та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 2219491,52 грн, з яких, 1895958,19 грн основного боргу, 247838,00 грн пені, 26453,54 грн 3% річних та 49241,79 грн інфляційних втрат, а також судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Типового договору розподілу природного газу, укладеного за результатами підписання відповідачем заяви-приєднання №ОZ00DT023 від 01.09.2023 в частині проведення розрахунків за спожиті послуги з розподілу природного газу з жовтня 2024 року по січень 2025 року.

Ухвалою від 14.03.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 07.04.2025 о 14:30 (а. с. 74 у т. 1).

31.03.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання від 27.03.2025, вих. №200/1 про зменшення розміру пені на 90% з викладених у ньому підстав (а. с. 75, 76 у т. 1) та відзив на позовну заяву з додатками від 27.03.2025, вих. №200, з якого вбачається визнання основного боргу за отримані послуги з розподілу газу в січні 2025 року в розмірі 1895958,19 грн та заперечення проти вимог щодо стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за жовтень, листопад, грудень 2024 року (а. с. 78 - 217 у т.1).

01.04.2025 та 02.04.2025 до суду від позивача надійшли, відповідно, заява про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, відповідь на відзив із підтриманням вказаної заяви та запереченням проти зменшення пені на 90% (а. с. 219 - 237; 239 - 248 у т. 1).

Ухвалою від 07.04.2025 господарський суд задовольнив заяву позивача від 01.04.2025 про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог; постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 4322587,56 грн, з яких, 3791916,38 грн основного боргу, 422413,29 грн пені, 43848,42 грн 3% річних та 64409,46 грн інфляційних втрат, а також судових витрат (а. с. 17 у т. 2).

Іншою ухвалою від 07.04.2025 господарський суд, серед іншого, відклав підготовче засідання на 28.04.2025 о 12:00 (а. с. 19).

11.04.2025 до суду від відповідача надійшли відзив на заяву позивача про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 09.04.2025, №238, з якого вбачається визнання основного боргу на суму 3791916,38 грн за січень, лютий 2025 р., а також заперечення щодо вимог стосовно стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за жовтень, листопад, грудень 2024 р. (а. с. 20 - 23 у т. 2); заперечення на відповідь на відзив від 09.04.2025, вих. №239 із проханням щодо задоволення клопотання від 27.03.2025 про зменшення розміру пені на 90% (а. с. 24-34 у т. 2).

Ухвалою від 28.04.2025 господарський суд закрив підготовче провадження, призначив справу №906/307/25 до судового розгляду по суті на 16.05.2025 о 10:00 (а. с. 45 у т. 2).

Ухвалою від 16.05.2025 господарський суд розгляд справи по суті відклав на 13.06.2025 о 09:30 (а. с. 49 у т. 2).

29.05.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі щодо зменшення пені з копіями фінансової звітності та бухгалтерських довідок за 1 квартал 2025 року в підтвердження складного фінансового стану (а. с. 50 - 59 у т. 2).

12.06.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі щодо відсутності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за не виконання умов договору з копіями адвокатського запиту на адресу Бердичівської міської ради від 04.06.2025 та відповіді на нього від 09.06.2025, вих. №02.2-09/936 (а. с. 60 - 78 у т. 2).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об`ємі; проти зменшення розміру пені заперечив.

Представники відповідача просили врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву і додаткових поясненнях, та зменшити розмір пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

З викладених у позовній заяві обставин та матеріалів справи вбачається, що з 01.09.2023 позивач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та відповідає за безаварійну (безперебійну) роботу газорозподільної системи у межах Житомирської області та частини Вінницької області (Вінницький район: село Бухни; село Морозівка; Хмільницький район: село Махаринці).

Право позивача на провадження господарської діяльності з розподілу природного газу визначено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКП) від 26.12.2022 №1839 (з урахуванням змін та доповнень, внесених постановами НКРЕКП від 31.08.2023 №1596 та від 22.02.2024 №371) (а. с. 51 - 70 у т. 1).

01.09.2023 Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" (відповідач) підписало заяву-приєднання №OZ00DT023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), внаслідок чого був укладений типовий договір розподілу природного газу (далі - типовий договір) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (позивачем) (а. с. 8 - 13, 15 у т. 1).

Пунктом 1.1 типового договору передбачено, що він є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу системою з метою фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу системою з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494 (п. 1.2 типового договору).

Відповідно до п. 1.3 типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1 типового договору визначено, що за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 6.4 типового договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.1 типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог кодексу газорозподільних систем.

При цьому, відповідно до п. 6.6 типового договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 8.2 типового договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами також було складено акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, розрахунки втрат природного газу (додаток 4 до договору розподілу природного газу) щодо 15 об`єктів відповідача, які приєднані та забезпечені цілодобовим доступом до газорозподільної системи (а. с. 14, 16-37 у т. 1).

На підставі укладеного договору у період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 9473661,99 грн, які останній оплатив лише частково, у зв`язку з чим у відповідача, враховуючи заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 01.04.2025, виникла заборгованість у сумі 3791916,38 грн з оплати послуг, наданих у січні та лютому 2025 року.

Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 01.04.2025) 422413,29 грн пені, 43848,42 грн 3% річних та 64409,46 грн інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості послуг, наданих як у січні-лютому 2025 року, так і жовтні-грудні 2024 року.

У відзиві на заяву позивача про зміну предмету позову і збільшення позовних вимог відповідач визнав борг в розмірі 3791916,38 грн з оплати послуг у січні-лютому 2025 року, однак заперечив щодо задоволення вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну оплату послуг з розподілу природного газу у жовтні-грудні 2024 року, з тих підстав, що вони не підлягають розгляду у справі, предметом позову якої є стягнення боргу з оплати наданих послуг у січні-лютому 2025 р. (а. с. 20 - 23 у т. 2).

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 (далі - НКРЕКП), затверджено типовий договір розподілу природного газу (а. с. 7 на зв. у т. 1).

Згідно з ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до п. 4 гл. 1 розд. І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРМ), договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

За п. 1 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

При цьому, згідно з абз. 1 п. 1 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Так, за даними позивача, з жовтня 2023 р. по березень 2024 р. відповідач спожив сумарно 11152695,29 куб. м, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу: №3604 від 31.10.2023, №6520 від 30.11.2023, №8458 від 31.12.2023, №1986 від 31.01.2024, №4115 від 29.02.2024, №6246 від 31.03.2024 (а. с. 38 - 40 у т. 1).

Згідно з п. 10 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ, надання оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3791916,38 грн основного боргу.

Згідно із п. 6.1 типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до постанови НКРЕКП №1944 від 30.12.2022 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП №1598 від 31.08.2023), для Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" визначено тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 1,70 грн за 1 куб. м (без ПДВ). З урахуванням ПДВ даний тариф становить 2,04 грн за 1 куб. м.

При цьому, відповідно до п. 6.6 типового договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Суд встановив, що у січні та лютому 2025 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами про надані послуги з розподілу природного газу (а. с. 49, 225 на зв. у т. 1):

- №ЖИТ001556 від 31.01.2025 на суму 1895958,19 грн;

- №ЖИТ004127 від 28.02.2025 на суму 1895958,19 грн.

Як було зазначено судом раніше, відповідач у відзиві від 09.04.2025, вих. №238, визнав наявність основного боргу у зазначених сумах, доказів його сплати до суду не надано.

Зважаючи на викладені обставини, позовна вимога про стягнення з комунального підприємства 3791916,38 грн заборгованості підлягає задоволенню.

4. Щодо вимоги позивача про стягнення 422413,29 грн пені.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 типового договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунками позивача, доданими до позовної заяви та заяви про зміну предмету позову і збільшення позовних вимог від 01.04.2025, розмір пені було визначено таким чином:

- 20933,46 грн на суму 1895958,19 грн - борг за лютий 2025 р. - період: 11.03.2025 -23.03.2025;

- 63527,59 грн на суму 1895958,19 грн - борг за січень 2025 р. - період: 11.02.2025 -23.03.2025;

- 96148,63 грн на суму 1893915,19 грн - борг за грудень 2024 р. - період: 20.01.2025 -23.03.2025;

- 121627,81 грн на суму 1893915,19 грн - борг за листопад 2024 р. - період: 19.12.2024 - 11.03.2025;

- 14206,48 грн на суму 1393915,19 грн - борг за листопад 2024 р., враховуючи часткову сплату 12.03.2025 у розмірі 500000,00 грн - період: 12.03.2025 - 23.03.2025;

- 97032,85 грн на суму 1893915,19 грн - борг за жовтень 2024 р. - період: 19.12.2024 -23.02.2025;

- 2840,94 грн на суму 893915,19 грн - борг за жовтень 2024 р., враховуючи часткову сплату 24.02.2025 у розмірі 1000000,00 грн, - період: 24.02.2025-27.02.2025;

- 4023,05 грн на суму 843915,19 грн - борг за жовтень 2024 р., враховуючи часткову сплату 28.02.2025 у розмірі 50000,00 грн - період: 28.02.2025-05.03.2025;

- 2072,48 грн на суму 494415,23 грн - борг за жовтень 2024 року, враховуючи часткову сплату 06.03.2025 у розмірі 349500,00 грн - період: 06.03.2025-10.03.2025.

Позивач повідомив суд, що визначення дат початку періодів нарахування пені у даній справі за порушення споживачем строків оплати наданих послуг з розподілу природного газу у жовтні, листопаді та грудні 2024 року, пов`язані з тим, що стягнення пені за попередні періоди були предметами розглядів справ №906/103/25, 906/1251/24.

Судом встановлено, що рішеннями Господарського суду Житомирської області у зазначених справах підтверджується несвоєчасна оплата вартості наданих позивачем відповідачу послуг з розподілу природного газу у жовтні, листопаді та грудні 2024 року.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, загальний розмір якої складає 422413,29 грн, за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон", суд встановив їх обгрунтованість та арифметичну вірність.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 90% (а. с. 75, 76 у т. 1), суд враховує таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому суд зазначає, що ні у вищезазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оцінний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Також у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20 Верховний Суд зазначив, що отримання кредитором 3% річних та суми інфляційних втрат оцінюється судами як сума, яка поряд з пенею, компенсує кредитору шкоду, завдану порушенням боржника. Така позиція зумовлена тим, що пеня, компенсація 3% річних та інфляційних втрат виконують функцію компенсації збитків, завданих кредитору порушенням зобов`язання. Відповідно, присудження кредитору 3% річних та інфляційних втрат дозволяє суду зменшити розмір пені (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Отже, приймаючи до уваги обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву (а. с. 78 - 82 у т. 1), та докази, надані в їх обґрунтування (а. с. 85 - 215 у т. 1), причини несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання та період прострочення, відсутність доказів того, що таке порушення завдало збитків позивачу чи іншим учасникам господарських відносин, враховуючи пред`явлення позивачем і вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50% до 4903,43 грн, що є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву (а. с. 78 - 82 у т. 1), та докази, надані в їх обґрунтування (а. с. 85 - 215 у т. 1), причини несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання та період прострочення, відсутність доказів понесення позивачем збитків, враховуючи пред`явлення позивачем і вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про можливість зменшення пені на 90%, що складатиме 42241,33 грн.

5. Щодо вимоги позивача про стягнення 43848,42 грн 3% річних та 64409,46 грн інфляційних втрат.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень цієї норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Ці нарахування не є штрафними санкціями, тому до них не застосовуються відповідні положення ГК України та ЦК України.

За своїми ознаками, 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання.

У свою чергу, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою правового порталу України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", суд встановив його правильність, тому позов підлягає задоволенню в цій частині у повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 2 ст. 123 ГПК України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі коли суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не був зменшений (постанова Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №910/143/19).

Зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 51871,05 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ):

- 3791916,38 грн основного боргу;

- 42241,33 грн пені;

- 43848,42 грн 3% річних;

- 64409,46 грн інфляційних втрат;

- 51871,05 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.06.25

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам "Електронний суд"