АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1403/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від Компанії MG SHIPPING LTD - адвокат Моряков К.І.

від Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH - адвокат Бендюга М.Д. та адвокат Заржицька В.О.

від Компанії ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA) - адвокат Волков А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії MG SHIPPING LTD

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2025 (складено та підписано 11.04.2025, суддя Погребна К.Ф.)

по справі №916/1403/25

за заявою Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH

до 1) Компанії ,,PMG HOLDING SRL

2) Компанії ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA)

про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову за морською вимогою у вигляді арешту морського судна

ВСТАНОВИВ

Заявник, Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH, звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову до подання позовної заяви у вигляді арешту морського, в якій просила суд накласти арешт на судно т/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія, яке перебуває в акваторії морського торговельного порту Південний, диспонентним власником якого є Компанія ,,PMG HOLDING SRL, комерційним менеджером ? Компанія ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? PMG Energies SA).

Обґрунтовуючи необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову заявник послався на те, що має чинну морську вимогу до компанії PMG HOLDING SRL (далі Боржник-1, Диспонентний Власник) та компанії PMG HOLDING GROUP SA (нова назва - PMG Energies SA) (далі Боржник-2, Комерційний оператор) на підставі порушення умов Угоди Фрахтування від 14.10.2024 (далі Чартер), у зв`язку з чим виникла морська вимога щодо неправомірно утилізованої Судновласником соняшникової олії та збитків понесених при закупівлі товарів у альтернативних постачальників, а також збитки, пов`язані з псуванням якості поставленого товару, який перевозився на т/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія в розмірі 468 483,20 доларів США, що еквівалентно 19 298 743,8 грн. станом на 07.04.2025.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2025 по цій справі задоволено заяву Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна м/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія, накладено арешт на судно т/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія, яке перебуває в акваторії морського торговельного порту Південний, диспонентним власником якого є компанія PMG HOLDING SRL (San Jose - Montes de Oca, Los Yoses, 8th and 10th Avenue, Thirty-Ninth Street, Costa Rica), комерційним менеджером PMG HOLDING GROUP SA (нова назва - PMG Energies SA) (Boulevard Georges-FAVON 18, 1204 Geneve), встановлено Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH строк тридцять днів з дня постановлення даної ухвали суду для надання доказів на підтвердження пред`явлення позову до Компанії ,,PMG HOLDING SRL та Компанії ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA).

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов висновку, що між учасниками справи існує спір стосовно невиконання умов Угоди фрахтування та відшкодування збитків, завданих пошкодженням та знищенням вантажу, який перевозився судном щодо якого порушено питання про арешт, тому існує морська вимога, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулась Компанія MG SHIPPING LTD з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2025 року по справі № 916/1403/25 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні заяви AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову за морською вимогою до про забезпечення морської вимоги до компанії PMG HOLDING SRL та PMG HOLDING GROUP SA у вигляді арешту морського судна m/t MALBURG (IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія).

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та грубо порушив норми процесуального права, з огляду на таке:

- суд першої інстанції помилково застосував норми Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, які у цій конкретній справі не підлягали застосуванню, оскільки Об`єднана Республіка Танзанія, під прапором якої ходить судно, на яке судом було накладено арешт, Договірною Державою Конвенції не є;

- в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не наведено посилань на докази, які б підтверджували факт наявності договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику, або факту належності судна компанії PMG HOLDING SRL та/або PMG HOLDING GROUP SA, як фрахтувальникам тощо. Навпаки, судновласником було надано докази тощо, що власником та судновласником судна (особою, яка експлуатує судно від свого імені) є саме апелянт;

- наведене, на переконання апелянта, спростовує висновки суду першої інстанції про те, що менеджером судна є або були компанії PMG HOLDING SRL та/або PMG HOLDING GROUP SA;

- апелянт наголошує на тому, що у заявника відсутні будь-які морські вимоги до судновласника, а останній, відповідно, не відповідає за морськими вимогами заявника до інших осіб, а тому правові підстави для арешту судна відсутні;

- скаржник також зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо зустрічного забезпечення та розгляду заяви про арешт судна за участю сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено справу до розгляду на 22.05.2025.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому заявник просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування свої заперечень заявник зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять будь-яких правових висновків для спростування висновків суду або зазначення у чому полягає порушення суду першої інстанції в частині застосування положень Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 у даній справі.

Заявник також зазначає, що в матеріалах справи наявні беззаперечні докази того, що саме компанія MG SHIPPING LTD, будучи власником судна, є фактичним перевізником вантажу та несе відповідальність за його належну доставку до порту призначення. Отже, безпідставними є доводи апелянта, відносно того, що не може бути пред`явлено вимог саме до нього, адже саме дана компанія будучи власником судна є фактичним перевізником, а тому набула зобов`язань на підставі виданих Коносаментів.

Щодо посилання апелянта на допущення судом першої інстанції норм процесуального права, то на думку заявника такі доводи є необґрунтованими та не узгоджуються із приписами чинного процесуального законодавства.

Також до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Компанії ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA) в якому остання просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Так, Компанія ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA) зазначає, що на момент подання заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви та постановлення оскаржуваної ухвали, справа вже була передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу (Лондонської асоціації морських арбітрів). У цьому зв`язку, суд першої інстанції не мав повноважень розглядати заяву, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, її розгляд в даному випадку знаходиться у компетенції апеляційного суду за місцезнаходженням майна відповідача, тобто Одеського апеляційного суду. А тому, суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права.

20.05.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла заява Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH в якій остання просила суд продовжити встановлений процесуальний строк на подання заяв чи клопотання з процесуальних питань до 22 травня 2025 включно, оскільки станом на 20 травня 2025, учасники справи намагаються на взаємних умовах врегулювати спір, який виник на підставі Угоди фрахтування від 14.10.2024 (Чартеру), що включає також врегулювання питання заходів забезпечення у цій справі та апеляційного провадження.

Колегія суддів зазначає, що у судовому засіданні від 22.05.2025 було оголошено перерву до 28.05.2025, однак, станом на час прийняття даної постанови учасниками справи не надано жодних заяв, мирових угод тощо, які б свідчили про мирне врегулювання спору. Не надано апелянтом й заяви про відмову від апеляційної скарги, зокрема у зв`язку з мирним врегулюванням спору.

Судом апеляційної інстанції також отримано додаткові пояснення від апелянта, в яких останній зауважує щодо відсутності повноважень у суду першої інстанції розглядати заяву про забезпечення позову у справі, яку передано на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, а також наводить власні міркування щодо особи, відповідальної за морською вимогою заявника.

Заявник у додаткових поясненнях виклав власні заперечення проти доводів апелянта та відповідача з приводу розгляду заяви неповноважним судом.

28.05.2025 апелянтом надано додаткові пояснення в яких останній зазначає, що 22.05.2025 Компанією AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH було подано до Одеського апеляційного суду заяву про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу за позовом AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH до MG SHIPPING LTD, PMG HOLDING SRL та PMG HOLDING GROUP SA, в якій просило накласти арешт на судно т/х «MALBURG» (IMO 9035539, прапор Танзанії). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.05.2025 року по справі № 4813/1186/25 було повернуто заяву представника AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення позову (арешт морського судна) у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу.

Під час судового засідання від 28.05.2025 представники апелянта та Компанії ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? ,,PMG Energies SA) підтримали доводи та вимоги за апеляційною скаргою.

Представники Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH надали пояснення у відповідності до яких не погоджуються із доводами та вимогами апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 2 ст. 138 ГПК України встановлено, що заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

Приписами ч.3 ст.139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

У відповідності до ч.2 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Як свідчать наявні матеріали справи, Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про вжиття запобіжних заходів для забезпечення позову до подання позовної заяви у вигляді арешту морського, в якій просила суд першої інстанції накласти арешт на судно т/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія, яке перебуває в акваторії морського торговельного порту Південний, диспонентним власником якого є Компанія ,,PMG HOLDING SRL, комерційним менеджером ? Компанія ,,PMG HOLDING GROUP SA (нова назва ? PMG Energies SA).

За твердженням заявника, він має чинну морську вимогу до компанії PMG HOLDING SRL та компанії PMG HOLDING GROUP SA на підставі порушення умов Угоди Фрахтування від 14.10.2024, у зв`язку з чим виникла морська вимога щодо неправомірно утилізованої Судновласником соняшникової олії та збитків понесених при закупівлі товарів у альтернативних постачальників, а також збитки, пов`язані з псуванням якості поставленого товару, який перевозився на т/х MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія в розмірі 468 483,20 доларів США, що еквівалентно 19 298 743,8 грн станом на 07.04.2025.

При цьому, заявником було також вказано, що компанія MG SHIPPING LTD є зареєстрованим власником Судна, PMG HOLDING SRL є диспонентним власником Судна, а компанія PMG Holding Group SA є комерційним оператором Судна.

Підставою для подання такої заяви до Господарського суду Одеської області, Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH зазначила, що Судно MALBURG, IMO 9035539, прапор Об`єднана Республіка Танзанія станом на дату звернення до суду із даною заявою перебуває у в акваторії морського торговельного порту Південний, що підтверджується Розпорядженням капітана морського порту Південний №6 від 08.04.2025 Щодо затримання судна M/T MALBURG. Отже, дана заява подається до суду який має юрисдикцію розгляду даної заяви Господарського суду Одеської області (частина 2 статті 138 ГПК України).

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд погодився із доводами та вимогами заявника та вирішив, що заява Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна підлягає задоволенню.

Втім, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 28.03.2024 року по справі №910/11027/18 наголошує на тому, що термін "повноважний склад суду" слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної ГПК України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова практика свідчить, що вказана підстава для скасування судових рішень застосовується у випадку, коли оскаржуване судове рішення прийняте судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності) (статті 20-31 Господарського процесуального кодексу України) або з порушенням порядку визначення складу суду (статті 32, 36 Господарського процесуального кодексу України).

Судочинство, яке здійснюється з порушенням наведених правил, за наявності сумнівів у безсторонності і неупередженості суду, не може вважатися правосуддям, оскільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень. Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 14.05.2024 у справі №917/231/16.

Верховний Суд у постановах від 28.12.2022 у справі № 183/4809/19, від 11.10.2023 у справі № 306/844/20, від 06.03.2024 у справі № 686/9073/22 та від 25.04.2024 у справі № 640/19764/20 виснував, що чинне процесуальне законодавство не надає визначення терміну «неповноважний склад суду», однак неповноважним склад суду можна вважати якщо: 1) справу розглянуто з порушенням правил підсудності; 2) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді строк повноважень якого закінчився; 3) справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду або за її участі; 4) справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; 5) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді який брав участь у її вирішенні; 6) справу яку належить розглядати колегіально розглянуто і вирішено суддею одноособово.

У даному випадку, як вже було вказано вище, чинне процесуальне законодавство дійсно допускає розгляд судами господарської юрисдикції заяв про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна.

Разом з цим, за наявності певної обставини, такі заяви подаються та розглядаються виключно апеляційним судом.

Так, право на доступ до суду є правом особи (можливістю особи) звернутися до суду за захистом своїх прав чи законних інтересів, що гарантоване Конституцією України, міжнародно-правовими актами та національним законодавством. Право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням з боку держави, якщо таке обмеження не є свавільним та несправедливим, а також існує пропорційність між використаним засобом та поставленою метою, і сутнісний зміст права на доступ до суду не буде зведений нанівець.

У рішенні у справі "Компанія "Регент" проти України" (заява №773/03) від 03.04.2008 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції не виключає створення арбітражних судів з метою вирішення спорів між приватними підприємствами. Насправді, слово "суд" у пункті 1 статті 6 Конвенції не обов`язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (див., inter alia, "Літгоу та інші проти Великобританії", рішення від 08.07.1986, Серія А, № 102, сторінки 72 - 73, пункт 201). Суд також вважає, що арбітражний суд був "судом, встановленим законом", що діяв відповідно до Закону "Про міжнародний комерційний арбітраж" від 1994 року, а також внутрішніх процесуальних правил. Провадження в арбітражному суді було таким же самим, як і у відповідних державних цивільному чи господарському судах, та існували нормативні положення, відповідно до яких рішення вказаного арбітражного суду мали бути оскаржені до Київського апеляційного суду на підставах, зазначених у Законі "Про міжнародний комерційний арбітраж" від 1994 року.

У рішенні від 10.01.2008 № 1-рп/2008 Конституційний Суд України посилався на те, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15.06.1976. Практика ЄСПЛ свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Основними актами, що складають національне законодавство з питань міжнародного комерційного арбітражу, є Конвенція про визнання і приведення у виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958 (далі - Нью-Йоркська Конвенція), згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, Закон "Про міжнародний комерційний арбітраж", окремі положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) та ГПК.

У межах судової реформи в 2017 році внесені зміни до ЦПК та ГПК саме для забезпечення сприяння альтернативному вирішенню спорів у міжнародному комерційному арбітражі (пояснювальна записка до Закону № 2147-VIII). Режим сприяння арбітражу спрямований на визнання арбітражних угод, покращення ефективності арбітражного процесу, виконуваності арбітражних рішень.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За приписами ч. 3 ст. 149 ЦПК України за заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, подається до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.

Відтак, наразі чинне процесуальне законодавство чітко визначає підсудність заяв про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, а саме у відповідності до вищевказаних положень ЦПК України, такі заяви подаються до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.

Статтею 13 Цивільного кодексу України встановлені межі здійснення цивільних прав та передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19-ц).

Отже, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (постанова об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

У даному випадку, як було встановлено під час апеляційного перегляду справи, заявник Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH звертаючись до суду першої інстанції з заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви у вигляді арешту морського судна, у зв`язку з наявністю морської вимоги, приховала від суду першої інстанції ту обставину, що станом на час звернення з такою заявою до Господарського суду Одеської області, нею вже було ініційовано арбітраж з такої морської вимоги, та навпаки зазначала про те, що Компанія лише має намір щодо початку арбітражного провадження по даному спору по суті позовних вимог.

Так, у відповідності до повідомлення про арбітраж від 06.02.2025 Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH повідомила Компанію ,,PMG HOLDING SRL про наявність вимоги у розмірі 468 483,20 дол. США, яка складається з таких збитків: 1) втрати через затримку доставки товару покупцям за контрактом купівлі-продажу; 2) вартість недоставленого товару, що залишився на борту, коли судно вибуло з порту без дозволу фрахтувальників або покупців.

У названому повідомлені також вказано, що цим листом Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH повідомляє власників, що з цієї дати виник спір між фрахтувальниками та власниками згідно з умовами чартеру. Від імені фрахтувальників Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH заявила вимогу про арбітраж проти власників щодо всіх спорів, що виникають з або у зв`язку з чартером та просила вважати цей лист повідомленням відповідно до п. 29 «Арбітражне застереження» чартеру, яким проінформовано про намір фрахтувальника передати цю справу до арбітражу. Від імені фрахтувальників арбітром у цій справі, відповідно до п.29 чартеру, призначено пана Джонатана Елві, який прийняв це призначення. Посилаючись на п.29 чартеру заявник просив власників призначити свого арбітра протягом 14 календарних днів з дати цього повідомлення.

Також у названому повідомленні міститься застереження про те, що у разі відсутності відповіді власників щодо призначення другого арбітра або згоди на проведення арбітражу за умовами LMAA 2021 у зазначені строки, фрахтувальники повідомляють про намір звернутися до Високого суду Англії з клопотанням про призначення єдиного арбітра відповідно до розділу 18 Закону про арбітраж 1996 року.

У відповідності до повідомлення від 10.04.2025 Компанія ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH, із посиланням на попереднє повідомлення про арбітраж від 06.02.2025, зазначила, що Судновласники мали призначити другого арбітра не пізніше 20.02.2025, однак цього не зробили у встановлений строк. З огляду на таке, Фрахтувальники цим листом повідомили про офіційне призначення пана Джонатана Елві єдиним арбітром у даному провадженні у відповідності до п. 10 Правил LMAA.

Судова колегія також наголошує на тому, що під час судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду, представник Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH відповідаючи на питання головуючого судді по справі, не заперечував ані самого факту початку арбітражу, ані того, що він був розпочатий саме 06.02.2025, тобто до моменту звернення заявника 08.04.2025 до Господарського суду Одеської області із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Слід також звернути увагу на те, що наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження того, що станом на час звернення Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH до суду першої інстанції з заявою про вжиття заходів забезпечення позову або розгляду такої заяви судом, розпочате за ініціативою заявника арбітражне провадження було завершено, припинено, відкликано тощо, тобто доказів які б достеменно свідчили про відсутність арбітражу між сторонами.

Крім того колегія суддів зазначає, що після прийняття оскаржуваної ухвали, заявником було подано до суду першої інстанції заяву в якій останній просив суд залучити до матеріалів справи документи, які свідчать початок арбітражного провадження по даному спору по суті позовних вимог в Лондонській Асоціації Морських Арбітрів (ЛАМА) як процедуру подачі позову в розумінні ст. 138 ГПК України.

До сказаної заяви було додано, зокрема лист арбітра Джонатана Люкса від 06.05.2025 в якому останній повідомляє про те, що він є вільним бути призначеним арбітром у суперечці між сторонами, яких зазначив заявник, за умовами LMAA 2021 року, якщо його кандидатура буде схвалена позивачами і буде прийнято рішення про припинення поточного арбітражу.

Наведене, відповідно, підтверджує як факт наявності станом на час звернення заявника до суду першої інстанції та розгляду заяви судом арбітражного провадження розпочатого за ініціативою заявника, так й те, що принаймні станом на 06.05.2025 таке арбітражне провадження не було припинено, завершено тощо.

Відповідно, з огляду на наявність розпочатого за ініціативою заявника, та чинного арбітражу, що заява про забезпечення позову, мали бути подана та підлягала розгляду апеляційним судом за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника, як то визначено положеннями ч. 3 ст. 152 ЦПК України, що виключає розгляд Господарським судом Одеської області заяви Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення позову.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги заперечення Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH, які ґрунтуються на тому, що арбітражне повідомлення від 06.02.2025 стосувалось лише Компанії ,,PMG HOLDING SRL, у той час як дана господарська справа № 916/1403/25, ініційована з метою забезпечення свого майбутнього позову проти: Компанії PMG HOLDING SRL; Компанії PMG HOLDING GROUP SA (нова назва PMG Energies SA) та Компанії MG SHIPPING LTD, з огляду на таке.

Ані чинне процесуальне законодавство, ані судова практика у подібних спорах, жодним чином не конкретизує до якої саме сторони має бути спрямоване арбітражне провадження. В свою чергу, колегія суддів вважає, що таке визначення належить до переважного права особи, яка є ініціатором самого арбітражного провадження, за аналогією із позовним провадженням, в якому саме позивач наділений правом на визначення відповідачів по справі.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на приписи ч. 3 ст. 152 ЦПК України, визначальним є сам факт передачі спору на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, а не склад його учасників.

Відхиляються судом апеляційної інстанції й твердження заявника про неможливість звернення до Одеського апеляційного суду у порядку ч. 3 ст. 152 ЦПК України з тієї підстави, що Судно не є майном PMG HOLDING SRL, яка вказана у нотісі від 06.02.2025, що виключає підсудність даного суду, оскільки встановлення наявність або відсутність таких обставин здійснюється апеляційним судом під час розгляду заяви про забезпечення позову поданої у порядку визначеному ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

Крім того, судова колегія зауважує, що приписи ч.3 ст. 152 ЦПК України визначають певну альтернативу щодо суб`єкта розгляду заяви про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, зокрема, така заява, за вибором заявника, може бути подана до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна.

Колегія суддів також вважає, що розпочате заявником арбітражне провадження проти Компаній PMG HOLDING SRL, PMG HOLDING GROUP SA (нова назва PMG Energies SA) та MG SHIPPING LTD, тобто щодо відмінного під першочергового складу відповідачів, після прийняття оскаржуваної ухвали, жодним чином не спростовує факту наявності станом на час звернення до суду та прийняття оскаржуваної ухвали початого арбітражу, який був ініційований саме заявником та про який, відповідно, останній був достеменно обізнаний, однак приховав такий факт від суду першої інстанції.

З приводу висловлених представником заявника заперечень щодо неналежності наданих Компанією PMG HOLDING GROUP SA (нова назва PMG Energies SA) доказів, а саме листування з приводу початку арбітражу та наданого до нього перекладу на українську мову, з тих підстав, що такі доказі у порушення приписів ст. 79 Закону України «Про нотаріат» не посвідчені нотаріально, колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.76 ГПК України). Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно з ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, аналізуючи положення статей 73, 96 ГПК України та частини першої, другої статті 5 і частину першу статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", виснувала, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

У відповідності до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постановах КГС ВС від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21(910/19964/23) та від 03.03.2025 у справі № 910/628/20 суд касаційної інстанції дійсно виснував, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Пунктом 2 гл. 8 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), визначено: якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Отже, як зазначив суд касаційної інстанції у вищевказаних рішеннях, докази, не перекладені з іноземної мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними документами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку.

Разом з цим, у відповідності до приписів ст. 75 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування та посадові особи консульських установ України, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих юридичними особами, за умови що ці документи не суперечать закону, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Вірність копії документа, виданого фізичною особою, засвідчується у випадках, якщо справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, начальником установи виконання покарань.

Пунктом 1 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що звернення до нотаріуса за засвідченням вірності копій документів і витягів з них Засвідчення вірності копій документів і витягів з них здійснюється нотаріусом за усним зверненням заінтересованої особи.

При підготовці до засвідчення вірності копій документів і виписок з них нотаріус зобов`язаний особисто звірити з оригіналом документа копію чи виписку з документа, вірність яких він засвідчує.

З огляду на наведене, судова колегія зазначає, що нотаріус може засвідчити вірність копії документу, лише за наявності та пред`явлення його оригіналу.

Однак, у даному випадку, як вже було вказано вище, надані Компанією PMG HOLDING GROUP SA (нова назва PMG Energies SA) докази є роздруківкою електронного листа з приводу початку арбітражу, тобто фактично такі докази є копією електронного доказу.

За твердженням представника Компанії PMG HOLDING GROUP SA (нова назва PMG Energies SA), які були висловлені під час судового засідання у суді апеляційної інстанції, останній звертався до нотаріуса з приводу засвідчення копії вищевказаних електронних листів, однак, в усному порядку йому було відмовлено в такому посвідчені, з огляду на відсутність оригіналу документу.

Судова колегія також зауважує, що приписи ст. 79 Закону України «Про нотаріат» визначають, що якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Відповідно, нотаріус посвідчує не сам переклад документа, який здійснено перекладачем, а засвідчує справжність підпису перекладача.

У даному випадку, колегія суддів зазначає, що переклад електронних листі здійснено дипломованим перекладачем Бліжинською О.В., реквізити диплому якої вказано на відбитку печатки письмового перекладу.

При цьому, заявником не вказано жодних обґрунтованих сумнівів щодо виконання такого перекладу саме вказаним перекладачем, щодо його освіти, професійних навичок або інших обґрунтованих сумнівів з приводу особи перекладача.

Слід також звернути увагу на те, що статтею 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Як вже було вказано вище, під час судового засідання суду апеляційної інстанції заявник, відповідаючи на запитання головуючого судді, підтвердив, як факт початку арбітражу, так й надсилання листів, які він вважає недостовірними доказами, на адресу відповідача.

Відтак, судова колегія не приймає до уваги заперечення заявника з приводу неналежності наданих відповідачем доказів.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи, за аналогією вказані приписи чинного процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що встановивши відсутність у господарського суду повноважень на розгляду заяви про забезпечення позову, у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, Господарський суд Одеської області у відповідності до приписів п.1 ч. 1 ст. 175 ГПК України повинен був відмовити у прийнятті заяви Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна.

Судова колегія залишає поза увагою доводи учасників даної справи з приводу наявності або відсутності підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення позову, оскільки такі обставини мають бути встановлені судом під час розгляду такої заяви по суті, однак, як вже було вказано вище, у даному випадку господарський суд взагалі не наділений повноваженнями щодо розгляду такої заяви, оскільки вона не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не врахував вищевказаних обставин та дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у прийнятті заяви Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна.

Керуючись ст.ст.175, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.04.2025 по справі №916/1403/25 скасувати.

Відмовити у прийнятті заяви Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна.

Стягнути з Компанії ,,AGRIPRIME GLOBAL COMMODITIES GMBH на користь Компанії MG SHIPPING LTD 3028 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.