ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/947/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства "Українська залізниця": Лісецька Н.В.,

від Приватного підприємства МАКС Р.: не з`явився

від Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрація): не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного підприємства МАКС Р.

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 року, суддя в І інстанції Смородінова О.Г., повний текст якого складено 03.02.2025, в м. Миколаєві

у справі №915/947/24

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця

до відповідача: Приватного підприємства МАКС Р.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація)

про витребування майна

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило суд витребувати від Приватного підприємства МАКС Р. на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 66, 523 тон брухту сталевого, вартістю 436 314,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно позивача було набуте відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем майна позивача сторонами не вчинялось, відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення майна військовим командуванням не приймалися, інші підстави набуття відповідачем майна відсутні.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 у справі №915/947/24 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Витребовано від Приватного підприємства МАКС Р. на користь Акціонерного товариства Українська залізниця 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.), вартістю 436 314,90 грн. Стягнуто з Приватного підприємства МАКС Р. на користь Акціонерного товариства Українська залізниця 6 544,72 грн судового збору.

Задовольняючи позов повністю, суд виходив з того, що позивач не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків. Між позивачем та відповідачем відсутні зобов`язальні правовідносини щодо передачі спірного майна. Передача відповідного майна могла бути здійснена у спосіб, передбачений Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", а саме: примусового відчуження майна (за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості) шляхом складення акта про примусове відчуження та оцінки майна. При цьому, складенню відповідного акту має передувати прийняття військовим командуванням рішення, погоджене військовою адміністрацією про відчуження майна. Однак, у матеріалах справи відсутні рішення військового командування погоджене військовою адміністрацією про відчуження майна, акт про примусове відчуження, погодженого уповноваженими особами військового командування. Отже, Акціонерним товариством «Українська залізниця» передано Приватному підприємству «МАКС Р.» спірне майно безоплатно та без достатніх правових підстав. У відповідача відсутні правові підстави для незаконного збереження майна позивача, а тому у позивача є всі законні підстави вимагати від відповідача повернення безпідставно набутого майна відповідно до вимог ст.1212 ЦК України.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного підприємства МАКС Р., в якій останнє просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 у справі №915/947/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем визнається сам факт виготовлення ПП «Макс Р.» за власний рахунок протитанкових споруд та подальшу їх передачу до військових формувань на невизначений час. В момент передавання у місці призначення протитанкових металевих споруд, через бойові дії у передмісті Миколаєва - не підписувались акти приймання металевих «їжаків». Саме вже після вказаних подій, позивач 29.11.2022 року просив у відповідача надати акти передавання споруд. Таким чином, критичне ставлення суду до дати складання актів та дати листа Миколаївської ОВА від 07.04.2022 року, яке адресовано міському голові, є безпідставним.

Зазначає, що на момент передачі брухту від позивача відповідачу у обох були відсутні розпорядчі документи від військової адміністрації, як і на момент передачі споруд військовим частинам відповідач не отримував акти приймання металевих «їжаків», виключно внаслідок бойових дій. Отже, відсутність документів на момент бойових дій не свідчить про відсутність правових підстав отримання майна, а свідчить про наявність форс мажорних обставин, внаслідок яких не були своєчасно оформлені відповідні документи.

Оформлюючи брухт як примусове відчуження, позивач усвідомлював, що повернення брухту у первинному вигляді не можливо. В матеріалах справи відсутні документи про право власності на сталевий брухт. Крім цього, не залучено до участі у справі третіх осіб, у віддані яких знаходяться протитанкові споруди на теперішній час.

Разом з апеляційною скаргою скаржник просить приєднати до матеріалів справи копії листів про отримання металевих споруд у кількості 121шт.; копію листів замовлень на поставку споруд; повторні листи запити; фото та відео виробництва споруд та доставки, заяву свідка директора Відповідача.

У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та зазначає, зокрема, що у матеріалах справи відсутнє рішення військового командування, погоджене військовою адміністрацією про відчуження майна. Враховуючи відсутність рішення органу військового командування, яке передбачає примусове відчуження майна, 02.03.2022 та 17.03.2022 майно Позивача, набуте Відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки жодних правочинів, направлених на набуття Відповідачем за рахунок Позивача брухту сталевого, сторонами не вчинялось, а також відсутні інші підстави набуття Відповідачем 42,06 тон брухту сталевого, вид 510 визначені ст. 11 ЦК України. Відповідач не надав докази на підтвердження виготовлення та подальшої передачі протитанкових їжаків іншим особам згідно потреб оборони.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі №915/947/24 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено дану справу до розгляду на 13.05.2025 об 11:30 та в подальшому оголошено перерву в розгляді даної справи до 27.05.2025 о 12:30.

12.05.2025 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просив приєднати до матеріалів справи листи від військових частин, які підтверджують наявність 324 протиракових споруд на вказаних підприємством блокпостах, а саме: відповідь Національної гвардії від 13.03.2025, відповідь 123 Бригади ТРО від 11.03.2025, лист до КП ЕЛУ від 14.04.2025 та відповідь на нього від 14.04.2025.

12.05.2025 від представника позивача надійшли заперечення щодо клопотання про долучення додаткових матеріалів.

27.05.2025 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить розглянути справу за його відсутністю. Додатково повідомив, що відповідач почав переговори з Миколаївською дистанцією колії щодо зарахування у звітності наявних протитанкових споруд на підконтрольних об`єктах двох військових частин та створення робочої групи з метою підтвердження наявності решти споруд та просить долучити лист адресований начальнику Миколаївської Дистанційної колії від 22.05.2025.

В судовому засіданні 27.05.2025 брав участь представник Акціонерного товариства "Українська залізниця". Інші учасники не з`явилися, про день, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги клопотання скаржника про розгляд даної справи без його участі, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача та третьої особи за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Щодо клопотань скаржника про приєднання до матеріалів справи нових доказів на стадії апеляційного перегляду даної справи, судова колегія вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судова колегія зазначає, що нові докази, які долучені скаржником разом з апеляційною скаргою, а саме: листи Національної Гвардії України та Міністерства оборони України, датовані 2022рр., подані із порушенням норм Господарського процесуального кодексу, без посилання на неможливість подання останніх в порядку встановленому ч. 3 ст. 269 ГПК України. Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги, відповідач не повідомляв суд про неможливість надання вказаних доказів до матеріалів справи, які останній намагається наразі долучити на стадії апеляційного перегляду справи. Не доведено апелянтом і винятковості випадку неможливості подання цих доказів до та/або під час розгляду справи в суді першої інстанції, з урахуванням того, що у сторін, які зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в представленні суду усіх доказів, які, як вони вважають, підтверджують обґрунтованість їх вимог та заперечень.

Щодо листів директора Приватного підприємства МАКС Р. від 26.02.2025 та від 22.05.2025, відповіді Національної гвардії від 13.03.2025, відповіді 123 Бригади ТРО від 11.03.2025, листа до КП ЕЛУ від 14.04.2025 та відповіді на нього від 14.04.2025, а також заяви свідка директора Відповідача від 26.02.2025, судова колегія зауважує, що всі перелічені докази датовані вже після ухвалення рішення судом першої інстанції (22.01.2025), тобто скаржник надає докази, яких взагалі не існувало на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Таким чином, відсутність існування вищевказаних доказів станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції взагалі виключає прийняття їх апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотань відповідача про приєднання вищезазначених документів до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2022 Приватне підприємство МАКС Р. звернулося до виробничого підрозділу Миколаївська дистанція колії служби колії регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця з листом №010322, в якому було зазначено наступне:

«У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, введенням в дію воєнного стану, на прохання представників керівництва Миколаївської ОВА, керуючись Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та вимогами Господарського кодексу України приватне підприємство «Макс Р.» просить Вас передати нам металеві рейки з метою виробництва з них протитанкових споруд. (металевих «їжаків») для потреб оборони міста Миколаєва.

Просимо надати такі рейки, які за своїм станом не можуть бути використані у виробничій діяльності Миколаївською дистанцією колії.»

В подальшому, Приватним підприємством МАКС Р. в особі директора Рибочкіна Д.Е. було отримано від Акціонерного товариства Українська залізниця, а саме від виробничого підрозділу служби колії Миколаївська дистанція колії регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) загальною вартістю 336 952,83 грн (вид 510 295 808,10 грн, вид 500 41 144,73 грн), що вбачається з актів про примусове відчуження або вилучення майна:

- № 2 від 04.03.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 500 (стрілочний) 9,123 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 41 144,73 грн;

- № 3 від 15.03.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 20,234 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 94 492,78 грн;

- № 6 від 04.04.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 13,670 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 91 589,00 грн;

- № 7 від 04.04.2022 щодо майна: брухт сталевий, вид 510 (рейковий) 23,496 тон. Вартість майна визначена за бухгалтерським обліком (Акт інвентаризації, та згідно протоколу № Ц-3/61-19 від 31.07.2019) та становить 109 726,32 грн.

Вищевказані акти складені відповідно до зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану № 998 від 31.10.2012 на виконання вимог ст. 7 Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Зі змісту вказаних актів також вбачається, що вони складені згідно листа начальника Миколаївської військової адміністрації №1039/0-05-49/4-22.

29.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом №ПЧ-14-08/205, в якому виклав прохання повернути рейки для відновлення звітності в Миколаївській дистанції колії. Крім того, позивачем зазначено, що у випадку передачі виробів з вищезазначених рейок структурам ОВА, ЗСУ, ТРО або іншим організаціям та підприємствам, товариство просило повідомити та надати копії актів прийому передачі.

Приватне підприємство МАКС Р. у відповідь на вказане звернення направило Акціонерному товариству Українська залізниця лист №270123 від 27.01.2023, в якому повідомило позивача про те, що відповідачем було вироблено з отриманих рейок протитанкові споруди (металеві їжаки) та в подальшому вищевказані споруди були доставлені та відвантажені ним на бойові позиції згідно потреб оборони Миколаївської області. Також відповідачем зазначено, що найближчим часом будуть підписані з отримувачами споруд акти прийому передачі, про що позивач буде повідомлений додатковим листом з наданням копій вказаних актів.

Листом № ПЧ-14-08/39 від 17.02.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням надати детальну інформацію про виготовлення та подальшу передачу виробів з вищезазначених рейок.

Також, Акціонерне товариство Українська залізниця зверталося до Голови Миколаївської обласної військової адміністрації з листом №ПЧ-14-08/42 від 17.02.2023, в якому виклав прохання здійснити належне оформлення та надати відповідне документальне підтвердження отримання для потреб ЗСУ на оборону міста Миколаїв та Миколаївської області вищезазначені металеві рейки, здійснити повернення отриманих металевих рейок або виготовлених з них оборонних конструкцій.

Акціонерне товариство Українська залізниця вважає, що майно позивача, було набуте Відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки: жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем майна позивача сторонами не вчинялось; відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення майна військовим командуванням не приймалися; інші підстави набуття відповідачем майна відсутні, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, предметом розгляду даної справи є вимоги позивача про витребування від Приватного підприємства МАКС Р. на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 66, 523 тон брухту сталевого, вартістю 436 314,90 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив зі встановлення обставин щодо передачі спірного майна відповідачу, а також недоведеності відповідачем наявності достатніх правових підстав для збереження переданого позивачем відповідачу брухту сталевого, а тому, виходячи з положень ст.1212 ЦК України, наявні правові підстави для повернення відповідачем позивачу 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.), вартістю 436 314,90 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з наведеними вище висновками суду першої інстанції та вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 Цивільного Кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Тобто, загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, або якщо набуття відбулося у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Позивач у позові, як підставу для звернення до суду, зазначив, що його майно брухт сталевий було набуто відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки жодних правочинів, направлених на набуття відповідачем майна позивача сторонами не вчинялось, відповідні адміністративні акти щодо примусового відчуження або вилучення майна військовим командуванням не приймалося, інші підстави набуття відповідачем майна відсутні.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Вказаний указ затверджено Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України від 24.02.2022 №2102-IX. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, внаслідок чого останній триває до теперішнього часу.

З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, Миколаївська область зазнала активних бойових дій. Російські війська намагалися захопити місто Миколаїв, стратегічно важливі порти та населені пункти, обстрілюючи цивільну інфраструктуру, зокрема, використовуючи артилерію, авіацію та ракетні удари. Миколаїв залишався під контролем українських військ, однак території на південь від міста та в районі Кінбурнської коси були тимчасово окуповані. Внаслідок обстрілів і бойових дій постраждали тисячі мирних жителів, а багато населених пунктів були зруйновані або частково знищені.

З перших днів військової агресії, через засоби масової інформації та офіційні канали зв`язку, мешканці Миколаївської області були проінформовані про небезпеки, пов`язані з обстрілами та іншими воєнними діями.

На даний час на території України, зокрема і Миколаївської області, проходять бойові дії та наносяться ракетні удари по об`єктам промисловості, інфраструктури та житловим будинкам.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» зазначало в позові, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 до виробничого підрозділу «Миколаївська дистанція колії» Служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в телефонному режимі звернулась Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація) щодо виділення Приватному підприємству «МАКС Р.» рейок для виготовлення протитанкових споруд (металевих «їжаків») для потреби оборони міста Миколаєва.

01.03.2022 Приватне підприємство МАКС Р. звернулося до виробничого підрозділу Миколаївська дистанція колії служби колії регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця з листом №010322, в якому було зазначено наступне:

«У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, введенням в дію воєнного стану, на прохання представників керівництва Миколаївської ОВА, керуючись Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та вимогами Господарського кодексу України приватне підприємство «Макс Р.» просить Вас передати нам металеві рейки з метою виробництва з них протитанкових споруд (металевих «їжаків») для потреб оборони міста Миколаєва».

При цьому, суд наголошує, що відповідач просив видати металеві рейки з метою виробництва з них протитанкових споруд (металевих «їжаків») для потреб оборони міста Миколаєва, без зазначення умов оплатності чи повернення.

Після чого Приватним підприємством МАКС Р. в особі директора Рибочкіна Д.Е. було отримано від Акціонерного товариства Українська залізниця, а саме від виробничого підрозділу служби колії Миколаївська дистанція колії регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон) загальною вартістю 336 952,83 грн (вид 510 295 808,10 грн, вид 500 41 144,73 грн), що вбачається з актів про примусове відчуження або вилучення майна (а.с.7-10).

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Судова колегія зазначає, що позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернувся до суду з позовною заявою, в якому просив суд витребувати від Приватного підприємства МАКС Р. на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 66, 523 тон брухту сталевого, вартістю 436 314,90 грн.

Як було зазначено вище, згідно приписів ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі і лише у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Разом з тим, витребування майна як вимога власника до володільця не може поєднуватися з вимогою про відшкодування вартості цього ж майна, оскільки ці дві вимоги мають різну правову природу, адже одна спрямована на повернення індивідуально визначеної речі, інша на компенсацію її вартості у разі втрати або неможливості повернення.

Витребування майна можливе лише у випадку, коли воно зберегло свою індивідуальну визначеність, існує в натурі та перебуває у володінні іншої особи без правової підстави.

У цій справі позивач самостійно, добровільно передав відповідачу майно - рейковий металобрухт - для виготовлення протитанкових їжаків, що використовуються для потреб Територіальної оборони області.

Належних, допустимих та достовірних у розумінні ст.ст.74-76 ГПК України доказів, що спірне майно а саме брухт сталевий (рейковий металобрухт, вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.) взагалі існував станом на момент подання позову та розгляду справи саме як брухт сталевий, а не перетворений на інші речі, які втратили індивідуальні ознаки (протитанкові їжаки), матеріали справи не містять.

Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували місцезнаходження вказаного брухту, його конкретну кількість, стан, чи інші індивідуальні ознаки, що дозволили б ідентифікувати його як спірне майно, що підлягає поверненню.

Отже, судова колегія зазначає, що належних та допустимих доказів фактичного володіння відповідачем спірним майном, саме - 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.), а не протитанкових їжаків, - ні на час вирішення спору, ні під час його розгляду судами першої та апеляційної інстанції - учасниками спору, зокрема і позивачем, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції - не надано.

Відповідно, витребування майна в натурі є безпідставним, а вимога про його вартість могла б розглядатися лише за наявності доказів неможливості повернення речі. Проте обидві ці вимоги не можуть заявлятися та розглядатися одночасно, оскільки вони є взаємовиключними.

Крім того, судова колегія зазначає, що наявні обставини даної справи виключають можливість застосування до даних правовідносин ст. 1212 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Загальні засади (принципи), зокрема добросовісність, є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Безпідставно набуте майно не підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для його передачі, проте здійснює таку передачу, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення такого майна.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

Судова колегія зазначає, що своїми конклюдентними діями (передачею брухту сталевого) позивач прийняв пропозицію відповідача та, водночас, не висловив зауважень чи зустрічних умов передачі такого майна, зокрема, щодо його оплатності чи поворотності на момент передачі 66,523 тон брухту сталевого (вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон.) в перші тижні повномасштабного вторгнення рф на територію України.

У порушення вищенаведених приписів чинного процесуального законодавства, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно вибуло із власності АТ Укрзалізниця поза його волею та/або було передано відповідачеві на платній основі. Навпаки, майно вибуло з власності позивача безоплатно за його згодою та передано відповідачеві з певною метою, а саме задля виготовлення протитанкових їжаків, які використовуються для потреб армії та оборони.

Щодо твердження позивача про те, що Статутом АТ Укрзалізниця не передбачено можливості надання безоплатної допомоги у вигляді передачі майна АТ Укрзалізниця іншим юридичним особам чи громадянам виходячи з наступного.

Згідно п.33, 34 Статуту АТ Укрзалізниця затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 р. № 938) від 30.10.2018 №938, здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому Статуту та меті діяльності товариства. Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків. Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим Статутом.

Оскільки безоплатно передане відповідачу майно (брухт сталевий) не внесене до статутного капіталу товариства, передання здійснювалося без порушення норм статуту АТ Укрзалізниця.

З урахуванням встановлених апеляційним судом у цій справі обставин, судова колегія дійшла висновку, що спірне майно не підлягає поверненню позивачу, оскільки матеріалами справи не доведено його наявність у відповідача у вигляді саме рейкового металобрухту 66,523 тон брухту сталевого : вид 510 57,4 тон, вид 500 9,123 тон, що виключає задоволення позовних вимог на підставі ст.1212 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог .

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2025 у справі №915/947/24 не відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства МАКС Р. задовольнити.

Рішення Господарського Миколаївської області від 22.01.2025 у справі №915/947/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця до Приватного підприємства МАКС Р. про витребування 66,523 тон брухту сталевого, вартістю 436 314,90 грн відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства МАКС Р. витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9817,08 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.06.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська