РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/297/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області (), вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500;

до відповідача: Комунального підприємства "Прилукижитлобуд" Прилуцької міської ради Чернігівської області (), вул. Вячеслава Чорновола, 109А, м. Прилуки, Чернігівська область, 17501

про стягнення 558879,61 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: Трепаченко А.М., представник;

від відповідача: Леута О.М., адвокат

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

До Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області до Комунального підприємства "Прилукижитлобуд" Прилуцької міської ради Чернігівської області, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 558879,61 грн заборгованості за надані послуги згідно договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 703 від 01.12.2010.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання цієї позовної заяви.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 703 від 01.12.2010 по сплаті заборгованості за договором та рахунками - фактур за період з січня по листопад 2022 року.

Ухвалою від 31.03.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 29.04.2025, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок про доставку електронного листа до електронного кабінету сторін (документ доставлено 31.03.2025 о 18:50 год) останні в розумінні статті 242 ГПК України належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, дату, час та місце проведення судового засідання, а також про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

11.04.2025 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 446144,73 грн, позовні вимоги в частині стягнення 112734,88 грн відповідач визнав.

Так, заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення 446144,73 грн, відповідач зазначає про те, що позивач спирається на договір від 01.12.2010 року № 703, який укладено для оплати послуг з тепловодопостачання та водовідведення по наступним нежитловим приміщенням: в/м-12, б. 6, вул. 1 Травня, 109 А (нині Вячеслава Чорновола), вул. Гвардійська, 96 (нині Євгена Коновальця), вул. Червоноармійська, 96 (нині Героїв Чорнобиля). Комунальне підприємство «Прилукижитлобуд» за даним договором визначено абонентом згідно з пунктом 2.2.1 Договору та є споживачем комунальних послуг саме по таким нежитловим приміщенням: в/м-12 буд. 6, вул. Гвардійська, 96, вул. Червоноармійська, 76 та вул. 1 Травня, 109 А . Згідно з п. 3.1.6. Договору Виконавець має право односторонньо вносити доповнення до Договору лише при зміні тарифів. З усіх інших питань зміни і доповнення повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані представниками сторін.

Всупереч договірним вимогам, позивач решту ж площ нежитлових приміщень, а саме: будинку № 107 по вул. Шевченка, буд. № 125 по вул. Соборній, буд. № 102 по вул. Івана Скоропадського, буд. № 20 по вул. Вавілова, буд. № 110 по вул. Польовій, буд. № 102 а по вул. Польовій виставляє в односторонньому порядку, не погоджуючи з відповідачем. Ці нежитлові приміщення не є у власності комунального підприємства «Прилукижитлобуд» та не використовуються підприємством для власних потреб взагалі. Позивач приєднує ці нежитлові приміщення до договору, чим змінює істотні умови в односторонньому порядку в порушення договірних відносин, адже тепер істотна умова - ціна змінюється не тільки за рахунок зростання вартості тарифу, а ще й за рахунок додаткових площ приміщень, за які позивач робить нарахування відповідачу.

По виставленим рахункам КП «Прилукижитлобуд», за якими позивач нарахував заборгованість, КП «Прилукижитлобуд» готове сплатити виключно за надання послуг по нежитловим приміщення комунальної власності, які погоджено договором: за рахунком - фактурою № СУ 0026346 від 31.03.2022 на суму 272006,41 грн підприємство визнає борг на суму 43816,27 грн, за рахунком - фактурою № СУ 0027733 від 29.04.2022 на суму 124107,84 грн підприємство визнає борг на суму 63942,26 грн, за рахунком - фактурою № СУ 0029623 від 18.05.2022 на суму 124107,84 грн підприємство визнає борг на суму 1401,18 грн, за рахунком - фактурою № СУ 0036298 від 22.12.2022 на суму 51317,59 грн підприємство визнає борг на суму 3 575,17 грн.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

15.04.2025 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній проти доводів відповідача заперечив, зазначивши, що останнім додатком до договору № 16 від 01.06.2018 сторони визначили, що послуги надаються за адресами: м. Прилуки, вул. 1 Травня, 109а, вул. Гвардійська, 96, вул. 1 Травня, 109а, вул. Шевченко,107, вул. Соборна, 125, вул. Бособрода (Івана Скоропадського) 102.

Також, відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення будинку № 20 по вул. Вавілова від 30.07.2021 КП «Прилукижитлобуд» прийняло нежитлове приміщення, загальною площею 81, 60 кв.м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Вавілова, 20 та відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення в будівлі по вул. Костянтинівській, 134-б від 08.07.2020 КП «Прилукижитлобуд» прийняло нежитлове приміщення, загальною площею 44,9 кв.м у будинку №134-б по вул. Костянтинівській.

Також позивач зазначив, що відзив на позовну заяву подано від ОСОБА_1, яка не є стороною у справі.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

18.04.2025 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив.

Так, відповідач зазначає про те, що додаток № 16 від 01.06.2018 не відповідає заявленим об`єктам за цим позовом та у виставлених рахунках позивача, а саме: останнім не погоджено нежитлові приміщення комунальної власності по вул. Івана Скоропадського, 102, вул. Вавілова, 20, вул. Костянтинівська, 134 б. Фактично позивач одноосібно змінює істотні умови договору, що є неприпустимим у договірних відносинах.

Крім того, відповідач зазначає, що відзив на позов підписано представником відповідача - начальником підприємства, що за посадою представляє інтереси підприємства.

Заперечення прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив відповідачем заявлені клопотання про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та про залучення до розгляду третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Прилуцьку міську раду Чернігівської області.

У судовому засіданні 29.04.2025 судом розглянуто заявлені клопотання відповідача.

Щодо клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження суд зазначає таке.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може:1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Позивачем подано позов до відповідача про стягнення 558879,61 грн, що не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідачем у клопотанні не наведено достатніх та обґрунтованих підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладених норм законодавства та у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача.

У судовому засіданні 29.04.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з урахуванням вищевикладених висновків суду.

Щодо клопотання про залучення третьої особи суд зазначає таке.

Відповідно до приписів частин 1-3 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Розглянувши вказане клопотання про залучення третьої особи, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, оскільки відповідачем не доведено, які саме конкретні права та обов`язки щодо однієї із сторін можуть з`явитися у Прилуцької міської ради у разі задоволення позову.

У судовому засіданні 29.04.2025 суд, з урахуванням вищевикладених висновків суду, постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Щодо заперечень позивача з приводу того, що відзив подано ОСОБА_1, яка не є стороною у справі суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України..

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником та відповідно представником КП «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області є ОСОБА_1.

Відтак, заперечення позивача не прийняті судом. Висновки стосовно правомірності подання відзиву на позов ОСОБА_1 були враховані під час вирішення питання судом про прийняття відзиву до розгляду.

У підготовчому засіданні 29.04.2025 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 28.05.2025.

На виконання вимог суду позивачем 02.05.2025 (зареєстровано 05.05.2025) надані документи для долучення до матеріалів справи (читаємі копії виписок по особовому рахунку).

Зважаючи на принципи диспозитивності, змагальності господарського судочинства та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, останнім забезпечена можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

28.05.2025 у судовому засіданні проголошено скорочене рішення на підставі статей 233, 240 ГПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.12.2010 між Комунальним підприємством "Прилукитепловодопостачання" (надалі - виконавець, позивач) та Комунального підприємства "Прилукижитлобуд" Прилуцької міської ради Чернігівської області (надалі - абонент, відповідач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №703 (надалі - договір).

Відповідно до умов договору виконавець зобов`язується надати абоненту вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води (при технічній можливості) та холодної води і водовідведення, а абонент зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Умовами пунктів 1.2, 1.3 договору врегульована вартість послуг, перелік допустимих концентрацій забруднюючих речовин, а також визначено, що зміна вартості послуг доводиться до абонента через засоби масової інформації і розрахунки проводяться з дня оприлюднення нових тарифів, які змінюються згідно рішення виконкому Прилуцької міської ради.

Відповідно до розділу 4 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Остаточний розрахунок за отримані послуги проводиться абонентом в термін не пізніше останнього розрахункового дня місяця. Неотримання рахунку не звільняє абонента від своєчасної оплати послуг.

Облік наданих послуг здійснюється за показаннями сертифікованих приладів обліку, які знаходяться на балансі абонента та мають бути опломбовані. На підставі спільно знятих показників складається акт, який підписується обома сторонами договору. У випадку незгоди з об`ємами наданих послуг, абонент повинен представити письмові заперечення чи зауваження в триденний термін з дня складання акту, в разі відсутності таких заперечень чи зауважень об`єми, вказані в акті вважаються узгодженими між сторонами даного договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору при відсутності приладів обліку або виході їх з ладу, прострочення повірки, кількість наданих послуг абоненту, визначається виконавцем розрахунковим способом відповідно до законодавства.

Згідно з п. 4.3 договору в платіжних дорученнях абонент повинен обов`язково вказати номер договору, призначення платежу. За наявності заборгованості у абонента за даним договором виконавець зараховує кошти, що надійшли від абонента, як погашення заборгованості за надані послуги в минулому періоді по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині надання послуг до кінця поточного року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Договір вважається щорічно пролонгованим на новий строк на таких же умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна з сторін не заявить про закінчення строку його дії. (пункти 11.1, 11.2 договору).

Приписами п. 11.4 договору передбачено, що договір може бути розірвано за згодою сторін, розірвання договору на вимогу однієї з сторін дозволяється в разі письмового попередження іншої сторони за один місяць до очікуваного розірвання.

Перелік об`єктів, на яких надаються послуги з постачання теплової енергії, визначаються додатком до договору, останнім з яких (№ 16 від 01.06.2018) сторони визначили, що послуги надаються за адресами: м. Прилуки, в/м №12, буд. 6, вул. 1 Травня, 109а, вул. Гвардійська, 96, вул. Іванівська, 84, вул. Шевченка, 107, вул. Гімназична,94, вул. Польова, 110, вул. Соборна, 125, вул. Бособрода (Івана Скоропадського), 102. Вказаний додаток до договору підписаний уповноваженою особою КП «Прилукижитлобуд» та скріплений печаткою підприємства.

Відповідно до акту прийомі-передачі нежитлового приміщення будинку № 20 по вул. Вавілова від 30.07.2021 КП «Прилукижитлобуд» прийняло нежитлове приміщення, загальною площею 81, 60 кв.м, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Вавілова, 20 та відповідно до акту приймання- передачі нежитлового приміщення в будівлі по вул. Костянтинівській, 134-б від 08.07.2020 КП «Прилукижитлобуд» прийняло нежитлове приміщення, загальною площею 44,9 кв.м у будинку №134-б по вул. Костянтинівській. Акти підписані начальником КП «Прилукижитлобуд» ОСОБА_1 та скріплені печаткою підприємства.

Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 13.10.2021 №327, від 07.12.2022 № 315 "Про встановлення тарифів на теплову енергію та на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води" встановлено КП "Прилукитепловодопостачання" тарифи на теплову енергію.

Вартість теплової енергії по приміщеннях у м. Прилуки, вул. 1 Травня, 109а визначається у відповідності до п. 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.

Вартість теплової енергії по інших приміщеннях визнається на підставі показників загальнобудинкових лічильників теплової енергії, оскільки вказані приміщення знаходяться в багатоповерхових житлових будинках та займають тільки частину площі будинку, тобто не є окремими об`єктами.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки:

рахунок - фактуру №СУ-0025286 від 28.02.2022 на суму 271966,24 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0026346 від 31.03.2022 на суму 272006,41 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0027733 від 29.04.2022 на суму 124107,84 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0029623 від 18.05.2022 на суму 21447,77 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0033171 від 20.09.2022 на суму 523,26 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0035137 від 16.11.2022 на суму 5336,66 грн;

рахунок - фактуру №СУ-0036298 від 22.12.2022 на суму 51317,59 грн.

Всього за період з січня 2022 по листопад 2022 року вартість отриманої теплової енергії склала 746705,77 грн.

Відповідач частково оплатив вартість отриманої теплової енергії на суму 187828,16 грн, а саме: 28.09.2022 відповідачем сплачено 431,28 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №33171 від 20.09.2022»), 26.12.2022 - 91,98 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №33171 від 20.09.2022»), 20.12.2022 - 5338,66 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №35137 від 16.11.2022»), 26.04.2023 - 31966,24 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №25286 від 28.02.2022»), 31.05.2023 - 50000 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №25286 від 28.02.2022»), 27.06.2023 - 50000 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №25286 від 28.02.2022»), 25.08.2023 - 50000 грн (призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №25286 від 28.02.2022»).

З урахуванням часткової оплати вартості отриманої теплової енергії за період, заявлений позивачем до стягнення, заборгованість відповідача перед позивачем склала 558877,61 грн.

Листом № 01 від 03.01.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості.

Листом № 41 від 10.01.2024 відповідач надав відповідь на вимогу, в якій останній зазначив, що враховуючи об`єктивні причини виникнення заборгованості, вважає за необхідне здійснювати врегулювання заявлених у вимозі питань у позасудовому порядку.

Листом № 14 від 24.09.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості.

Листом № 317 від 07.10.2024 відповідач надав відповідь, відповідно до якої зазначив, що у зв`язку з перебуванням на розгляді міської ради питання щодо відшкодування витрат комунальних послуг, враховуючи об`єктивні причини виникнення заборгованості, з метою уникнення збитковості підприємства, просить врегулювати заявлені у вимозі питання у позасудовому порядку, шляхом реструктуризації заборгованості на 1 рік.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд при вирішенні спору враховує, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні за змістом положення відображені в ст. 275 Господарського кодексу України.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 (дійсний на момент виникнення правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема: встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону, прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послги»).

Відповідно ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обумовлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. 3 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про теплопостачання" він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії; балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, на виконання вищевказаних норм між балансоутримувачем - КП "Прилукижитлобуд" та теплопостачальною організацією, визначеною територіальною громадою м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради, - КП "Прилукитепловодопостачання" укладено договір про надання послуг з опалення та водопостачання і водовідведення холодної та гарячої води №703 від 01.12.2010 для обслуговування обумовлених договором об`єктів. Відтак, КП "Прилукижитлобуд" є споживачем послуг КП "Прилукитепловодопостачання".

Пояснення відповідача свідчать про його обізнаність, що обумовлені договором об`єкти перебувають у власності територіальної громади м. Прилук, тобто у комунальній власності. Доказів перебування комунального майна (обумовлених договором об`єктів та прийнятих на підставі актів приймання-передачі) в орендному чи іншому користуванні іншими власниками/користувачами суду не надано (індивідуальні договори між КП "Прилукитепловодопостачання" з власниками приміщень тощо).

Договір про надання послуг з опалення та водопостачання і водовідведення холодної та гарячої води №703 від 01.12.2010, укладений між КП "Прилукитепловодопостачання" та КП "Прилукижитлобуд", є чинним.

Як встановлено судом, загальна вартість наданих послуг по договору за період з січня 2022 по листопад 2022 року становить 746705,77 грн.

Згідно з п. 4.3 договору в платіжних дорученнях абонент повинен обов`язково вказати номер договору, призначення платежу. За наявності заборгованості у абонента за даним договором виконавець зараховує кошти, що надійшли від абонента, як погашення заборгованості за надані послуги в минулому періоді по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Відповідачем частково сплачена заборгованість на загальну суму 187828,16грн.

Досліджуючи докази оплати відповідачем вартості наданих послуг, судом встановлено таке.

Відповідно до банківських виписок відповідачем 26.04.2023, 31.05.2023, 27.06.2023, 25.08.2023 оплачено рахунок № СУ-0025286 від 28.02.2022 на суму 181966,24 грн. При здійсненні оплати відповідачем визначено призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №25286 від 28.02.2022».

28.09.2022 та 26.12.2022 відповідачем здійснено оплату рахунку № СУ-0033171 від 20.09.2022 на суму 523,26 грн. При здійсненні оплати відповідачем визначено призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №33171 від 20.09.2022»

20.12.2022 відповідачем здійснено оплату рахунку № СУ-0035137 від 16.11.2022 на суму 5338,66 грн. При здійсненні оплати відповідачем визначено призначення платежу «оплата за надані послуги згідно рах. №35137 від 16.11.2022»

За загальними правилами безготівкових розрахунків платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Як убачається з вищевказаних рахунків, до переліку адрес об`єктів, по яким позивачем надавались послуги віднесено: вул. 1 Травня, 109А, вул. Гвардійська, 96, вул. Шевченка, 107, вул. Соборна, 125, вул. Костянтинівська, 134Б, вул. Івана Скоропадського, 102 (рах. № СУ-0025286, СУ-0035137, СУ-003317); вул. Вавілова, 20 (рах. № СУ-0033171, № СУ-0035137).

Отже відповідач, здійснивши оплату цих рахунків, тим самим вчинив конклюдентні дії, якими визнав правомірність вимог позивача та отримання послуг по нежитловим приміщенням комунальної власності за тими адресами, за якими під час розгляду цієї справи відмовився визнавати.

Конклюдентні дії (від лат. concludere - "робити висновок") - це дії особи, які свідчать про її волю до встановлення, зміни або припинення правовідносин, але виражені не в явній словесній чи письмовій формі, а через поведінку, яка однозначно свідчить про намір. Іншими словами, це воля, виражена не словами, а конкретними діями.

Тобто, своїми конклюдентними діями відповідач визнав наявність своїх грошових зобов`язань по оплаті вартості послуг, отриманих за адресами, визначеними у відповідних рахунках на оплату.

Крім того на думку суду, такі дії відповідача свідчать про його суперечливу поведінку у правовідносинах з позивачем.

Під час розгляду цієї справи господарський суд враховує принципи "естопель" та "заборони суперечливої поведінки".

Доктрина "естопель" бере походження з англосаксонської системи права і базується на принципах добросовісності і послідовності. За своєю природою це прояв загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.

Доктрина римського права "venire contra factum proprium" (принцип заборони суперечливої поведінки) базується на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Суд звертає увагу на те, що поведінка відповідача не відповідає принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). У судовій практиці принцип добросовісності охоплює естопель та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Естопель правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковою поведінкою. Принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини («Хохліч проти України», заява № 41707/98; «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини», заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), він підлягає застосуванню і українськими судами.

Таким чином, заперечення відповідача, що додаток № 16 від 01.06.2018 не відповідає заявленим об`єктам за цим позовом та у виставлених рахунках позивача, а саме: останнім не погоджено нежитлові приміщення комунальної власності по вул. Івана Скоропадського, 102, вул. Вавілова, 20, вул. Костянтинівська, 134 б, вул. Шевченка, 107, вул. Соборна, 125, суд не приймає.

Суд наголошує, що суперечлива поведінка сторін заборонена в цивільних правовідносинах, оскільки не сприяє сталому діловому обороту. Тому, на переконання суду, вказане свідчить лише про намагання позивача уникнути господарської відповідальності за порушення умов Договору.

Суд критично відноситься до заперечень відповідача з приводу того, що фактично позивач одноосібно змінює істотні умови договору (перелік об`єктів), з огляду на таке.

У матеріалах справи наявна копія додатку № 16 від 01.06.2018, який визначає перелік об`єктів постачання послуг позивачем.

Додаток № 16 до Договору підписано представниками позивача та відповідача і скріплений печатками підприємств.

Доказів визнання недійсним Додатку № 16 від 01.06.2018 (відповідної додатковї угоди) матеріали справи не містять, як і не містять доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на внесення змін до Договору в частині визначення переліку об`єктів постачання послуг.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одними з основних засад судочинства є рівність та змагальність сторін, свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Поряд з цим судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав, зокрема, кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, реалізувати право на витребування доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позивачем своїх позовних вимог в сумі 558877,61 грн, а відтак останні підлягають задоволенню у цій сумі.

Вимоги позивача по стягненню 2,00 грн задоволенню не підлягають як безпідставні.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, судовий збір в сумі 6706,53 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в сумі 0,03 грн покладається на позивача.

В контексті зробленого висновку суд врахував наступне.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 8080,38 грн судового збору.

Позов Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області подано через підсистему "Електронний суд".

Законом України від 26.05.2021 №2147а-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підпункт "б" підпункту 1 пункту 17 § 1 розділу 4).

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22 особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням підсистеми "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір". При цьому надані Державною судовою адміністрацією України в листі від 29.10.2021 №10-19326/21 та Вищою радою правосуддя в листі від 30.11.2021 №28581/0/9-21 роз`яснення щодо того, що вказана норма (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір") не набрала чинності у порядку, встановленому Законом, не змінюють установленого порядку та умов набрання чинності нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням зазначених положень та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22, а також з огляду на обставини подання позивачем позову через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду становить 6706,56 грн (558879,61 грн х 1,5% х 0,8), який і розподілений судом за результатами розгляду даної справи.

У зв`язку зі сплатою позивачем при зверненні до суду судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом (8080,38 грн), він не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення надлишково сплаченого судового збору в сумі 1 373,82 грн в порядку, передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Прилукижитлобуд" Прилуцької міської ради Чернігівської області (, вул. Вячеслава Чорновола, 109А, м. Прилуки, Чернігівська область, 17501) на користь Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області (, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500) заборгованість в сумі 558877,61 грн, судовий збір в сумі 6706,53 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 09.06.2025.

Суддя Т.О.Кузьменко