ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.06.2025 м. ДніпроСправа № 904/1151/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ "Дніпро", сел. Новопокровка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Квасова Олександра Петровича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 6 846 840,00 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача Степанов Є.В.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КСГ "Дніпро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 163 020,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 26.02.2025 за комерційним курсом гривні до долару США становить 6 846 840,00 грн., що складають суму заборгованості за договором суборенди земельних ділянок № 03/08 від 03.08.2023.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні, що відбулось 21.05.2025 оголошено перерву до 03.06.2025.

12.05.2025 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету позову.

Обгрунтовуючи подану заяву позивач вказує про те що, між ним та ФОП Квасовим О. П. було укладено договір суборенди земельних ділянок №03/08 від 03.08.2023 та відповідно до спірного договору відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату за умовами данного договору.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем суборендна плата не була сплачена.

А отже, позивач вважає, що не сплата суборендної плати у 2023-2025 роках є істотним порушенням умов договору, а також враховуючи що п. 11.4 договору передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок не виконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а отже, позивач просить суд розірвати договір суборенди земельних ділянок №03/08 від 03.08.2023.

У підготовчому засіданні, що відбулось 21.05.2025, суд розглянувши заявлену позивачем заяву вважає необхідним зазначити про наступне.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 5015/118/11 (914/1689/21), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина перша статті 4 ГПК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з наведеного слідує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Згідно з положеннями статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Визначення відповідача/відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 31.05.2023 у справі № 916/1029/22.

Водночас, при врахуванні цього висновку судам слід з`ясовувати чи входять наведені позивачем нові обставини до предмета доказування за первісними вимогами позову або ці обставини є обґрунтуванням нових чи додаткових позовних вимог у заяві про зміну предмета позову, у тому числі у поєднанні зі зміною чи розширенням кола відповідачів, що може свідчити про подання позивачем у такий спосіб нового позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 та від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20, від 31.05.2023 у справі № 916/1029/22.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського Процесуального Кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на відповідність, поданої позивачем заяви, вимогам зазначених вище норм, господарський суд вважає можливим прийняти її до розгляду.

21.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

21.05.2025 від позивача надійшло клопотання про залучення доказів.

03.06.2025 від позивача надійшли заперечення проти клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

02.06.2025 через систему "Електронний суд" до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке господарський суд вважає можливим задовольнити.

Відповідно до статті 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З огляду на викладене, з метою повного, об`єктивного встановлення всіх обставин справи, господарський суд вважає необхідним продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання.

Керуючись статтями 120, 121, 177, 182, 183, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

2. Продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 09.07.2025.

3. Відкласти підготовче засідання до 08.07.2025 о 14 год. 10 хв.

4. Підготовче засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Дніпропетровської області в кабінеті № 3-204 за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1.

Інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 та ст. 255 Господарського процесуального кодексу України оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Суддя І.Ф. Мельниченко