РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/301/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарасевич А. М.

за позовом: Антимонопольного комітету України,

, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз»,

, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

Предмет спору: про стягнення 28 367 654,00 грн штрафних санкцій,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Пащенко М. В., представник;

від відповідача: Полях І. С., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз», у якому позивач просить стягнути з відповідача 14 183 827,00 грн штрафу та 14 183 827,00 грн пені за прострочення сплати штрафу.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 24.04.2025 об 11:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов.

Ухвала суду від 01.04.2025 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 01.04.2025 о 22:45, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а отже останнім днем для подання відповідачем відзиву є 17.04.2025.

16.04.2025 представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подала до суду:

- відзив на позовну заяву з доданими до нього документами;

- клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

23.04.2025 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду додаткові письмові пояснення у справі.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, але у підготовче засідання 24.04.2025 не з`явились.

Відповідач до початку судового засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник відповідача - адвокат Гранцерт М. О. 24.04.2025 буде брати участь у судовому засіданні в Касаційному господарському суді (справа №910/12815/22). До клопотання представник відповідача додала роздруківку з сайту судової влади щодо призначення судового засідання у справі №910/12815/22 на 24.04.2025 на 11:00 (дата призначення 24.02.2025).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Положеннями частин 1, 3 статті 56 ГПК України установлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, наведені положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи: як в порядку самопредставництва, так і іншими особами як представниками юридичної особи.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Таким чином, представництво інтересів відповідача у цій справі у суді може здійснювати: адвокат як представник юридичної особи, який не обов`язково має бути у штаті підприємства; керівник або інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) в порядку самопредставництва, і що має підтверджуватись статутом, положенням, трудовим договором (контрактом).

Як встановив суд, відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 02.04.2025, але протягом тринадцяти днів не залучав представників до участі у справі. Лише 16.04.2025 (згідно з ордером на надання правничої допомоги), тобто в день подання відзиву, він залучив представника, знаючи, що той 24.04.2025 братиме участь в іншій справі.

Також відповідач у поданому клопотанні не навів та не обґрунтував причин неможливості взяти участь у судовому засіданні у порядку самопредставництва іншою особою з числа його працівників, враховуючи те, що починаючи з 29.12.2019, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом), яка не має обов`язково бути адвокатом.

Відтак суд визнав неповажними причини неявки відповідача у підготовче засідання 24.04.2025 та відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 24.04.2025 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У підготовчому засіданні 24.04.2025 суд розглянув заяви сторін, що надійшли до його початку.

Щодо відзиву відповідача на позов.

Суд долучив до матеріалів відзив відповідача на позов, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені ГПК України та судом, а спір вирішується з його урахуванням.

Щодо додаткових пояснень позивача.

Зі змісту додаткових пояснень позивача вбачається, що у них наведені заперечення щодо доводів відповідача, викладених у відзиві.

Згідно з ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Отже, подані позивачем додаткові пояснення за своєю суттю підпадають під розуміння такої заяви по суті, як відповідь на відзив.

Згідно ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Як встановив суд, відзив відповідача на позов був доставлений до Електронного кабінету позивача 16.04.2025 о 19:42, а отже останнім днем для подання відповіді на відзив є 22.04.2025.

Таким чином, позивач подав відповідь на відзив з пропущенням строку, встановленого судом на її подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач заяви про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив суду не надав, поважних причин пропуску цього строку не навів.

За таких обставин, суд залишив без розгляду відповідь позивача на відзив.

У підготовчому засіданні 24.04.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.05.2025 на 11:00.

Ухвалою суду від 24.04.2025 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання 06.05.2025.

Ухвалою суду від 29.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 06.05.2025 об 11:00, в режимі відеоконференції.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, але у судове засідання 06.05.2025 не з`явився.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 06.05.2025 без участі його представника.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 06.05.2025 проводилось за відсутності позивача (його представника).

У судовому засіданні 06.05.2025 суд оголосив перерву до 29.05.2025 до 10:40.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 16.05.2025 постановлено судове засідання 29.05.2025 проводити в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua).

У судовому засіданні 29.05.2025 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочене рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив у добровільному порядку та у встановлений Законом України «Про захист економічної конкуренції» строк сплату штрафу у розмірі 14 183 827,00 грн, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України №810-р від 24.12.2020 у справі №128-26.13/104-19. У зв`язку з несплатою відповідачем суми штрафу, позивач нарахував та заявив до стягнення 14 183 827,00 грн пені.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені та просить відмовити у задоволенні позову у цій частині з таких підстав:

- відповідно до положень Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі невиконання рішення органу Антимонопольного комітету України у встановлений строк, його виконання здійснюється у примусовому порядку на підставі наказу голови АМКУ, який є виконавчим документом. Проте відповідного наказу на адресу відповідача не надходило. Крім того, розмір та розрахунок пені до відповідача також не був доведений;

- відповідач не погоджується з надмірним нарахуванням пені, посилаючись на введення в Україні воєнного стану, зупинення АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, скрутне фінансове становище. Також відповідач вважає за можливе зменшити пеню, враховуючи принципи справедливості та необхідності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами.

Інших заяв по суті у встановлений судом строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

За результатами розгляду справи № 128-26.13/104-19 про порушення групою суб`єктів господарювання в особі АТ «Вінницягаз», АТ «Волиньгаз», АТ «Житомиргаз», АТ «Закарпатгаз», АТ «Запоріжгаз», АТ «Київоблгаз», АТ «Дніпрогаз», АТ «Дніпропетровська», АТ «Криворіжгаз», АТ «Львівгаз», АТ «Миколаївгаз», АТ «Рівнегаз», АТ «Сумигаз», АТ «Івано-Франківськгаз», АТ «Харківгаз», АТ «Харківміськгаз», АТ «Хмельницькгаз», АТ «Чернівцігаз», АТ «Чернігівгаз» законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та подання Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно- енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства від 26.11.2020 № 128-26.13/104-19/561-спр, Антимонопольний комітет України прийняв рішення № 810-р від 24.12.2020, яким визнано, що зазначена група суб`єктів господарювання вчинила порушення, передбачене п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах вказаних територій міст та областей, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації.

За порушення, визначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» накладено штраф у розмірі 14 183 827,00 грн.

Копія рішення АМКУ № 810-р від 24.12.2020 була надіслана відповідачу 13.01.2021 разом з супровідним листом № 128-26.13/08-304 від 12.01.2021 та отримана ним 19.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення.

АТ «Чернігівгаз» не погодилося з рішенням АМКУ № 810-р від 24.12.2020 та оскаржило його до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/3313/21 за позовом АТ «Чернігівгаз» до АМКУ про визнання недійсними пунктів 1, 2, 20 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 24.12.2020 №810-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №128-26.13/104-19 в частині, що стосується Товариства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/3313/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 910/3313/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Чернігівгаз» на рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2021.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №910/3313/21 апеляційну скаргу АТ «Чернігівгаз» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2024 у справі № 910/3313/21 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Чернігівгаз» на рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарсько суду від 30.07.2024.

Постановою Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 910/3313/21 касаційну скаргу АТ «Чернігівгаз» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарсько суду від 30.07.2024 - без змін.

Доказів сплати штрафу у розмірі 14 183 827,00 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (у редакції, чинній на момент ухвалення АМКУ рішення № 810-р від 24.12.2020) з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закон України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.

Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (у редакції, чинній на момент ухвалення АМКУ рішення № 810-р від 24.12.2020) за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Згідно з ч. 1-3, 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» » (у редакції, чинній на момент ухвалення АМКУ рішення № 810-р від 24.12.2020) рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм АМКУ має право приймати рішення, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про накладення штрафу. Останній повинен бути сплачений суб`єктом господарювання у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єктом господарювання зобов`язаний надіслати АМКУ документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення АМКУ є обов`язковим для виконання.

Як передбачено ч. 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Щодо заявленого до стягнення штрафу.

Як встановив суд, рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» на відповідача накладено штраф у розмірі 14 183 827,00 грн за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Вказане рішення відповідач отримав 19.01.2021.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, останнім днем двомісячного строку, встановленого ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для добровільної сплати штрафу відповідачем, є 22.03.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, станом як на час звернення позивача з позовом до суду, так і на час розгляду справи по суті, штраф у розмірі 14 183 827,00 грн відповідач не сплатив. При цьому рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 не визнано судом недійсним, а відтак є чинним.

Таким чином, відповідач ухилився від сплати штрафу, накладеного на нього вищенаведеним рішенням Антимонопольного комітету України, у строк, визначений ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Враховуюче вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 14 183 827,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача з посиланням на положення Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо порядку виконання рішення Антимонопольного комітету України у разі його добровільного невиконання у встановлений строк та неотримання відповідного наказу голови АМКУ суд зазначає наступне.

Законом України № 3295-IX від 09.08.2023 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України», зокрема, викладено пункт 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» в наступній редакції:

«У разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку.».

Також Законом № 3295-IX від 09.08.2023 доповнено статтю 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» пунктами 8, 9 наступного змісту:

«У разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу.

Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.».

Отже, зазначеними положеннями закону встановлено новий порядок стягнення штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Водночас згідно з п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3295-IX від 09.08.2023 він набирає чинності з 1 січня 2024 року, крім пунктів 4 і 5 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Також пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3295-IX від 09.08.2023 встановлено, що рішення органів Антимонопольного комітету України, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, підлягають виконанню відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення.

Відтак, оскільки рішення Антимонопольного комітету України № № 810-р від 24.12.2020 прийнято до дня набрання чинності Законом № 3295-IX від 09.08.2023, воно підлягає виконанню шляхом стягнення штрафу та пені в судовому порядку.

Щодо заявленої до стягнення пені.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми штрафу, позивач нарахував та заявив до стягнення 14 183 827,00 грн пені за періоди з 20.10.2021 по 14.11.2021, з 31.07.2024 по 22.09.2024, з 08.11.2024 по 21.02.2025.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:

справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу;

відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Тривалість такого зупинення визначається виключно періодом, протягом якого судом фактично здійснювався розгляд чи перегляд справи.

Наприклад, у суді першої інстанції - з дня відкриття провадження у справі до дня ухвалення в ній рішення; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - з дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня ухвалення відповідного судового рішення. В цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювались.

З огляду на оскарження відповідачем рішення АМКУ № 810-р від 24.12.2020 у судовому порядку нарахування пені зупинялося:

- з 09.03.2021 до 19.10.2021 (розгляд справи № 910/3313/21 судом першої інстанції);

- з 15.11.2021 до 30.07.2024 (розгляд справи № 910/3313/21 судом апеляційної інстанції);

- з 23.09.2024 до 07.11.2024 (розгляд справи № 910/3313/21 судом касаційної інстанції).

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» становить 212 757,40 грн (14 183 827,00 грн х 1,5%).

За періоди з 20.10.2021 по 14.11.2021, з 31.07.2024 по 22.09.2024, з 08.11.2024 по 21.02.2025 відповідач прострочив сплату штрафу загалом на 186 календарних днів.

Таким чином, сума пені за прострочення сплати штрафу за вказаний період складає 39 572 876,40 грн (212 757,40 грн х 186).

В той же час, з урахуванням обмежень, встановлених ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням АМК, тобто не може перевищувати 14 183 827,00 грн.

Доводи відповідача про те, що розмір та розрахунок пені до АТ «Чернігівгаз» не був доведений судом до уваги не береться, оскільки порядок нарахування пені визначений Законом України «Про захист економічної конкуренції», а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати штрафу у розмірі 14 183 827,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню .

При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем пені з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, на яку посилається відповідач, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією.

Правовідносини, що склалися між сторонами у справі виникли не з актів цивільного законодавства, а в результаті порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Пеня, нарахована позивачем, є видом відповідальності за несплату штрафу у строк встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

У даному випадку, накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами АМК, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган АМК не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.

При застосуванні приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування).

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 №910/20661/16, від 16.06.2022 у справі №917/530/21.

За наведених обставин суд доходить висновку, що в даному випадку, на відміну від норм цивільного законодавства, приписами Закону України «Про захист економічної конкуренції» не передбачена можливість зменшення розміру пені, заявленої до стягнення.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100) 14 183 827,00 грн штрафу та 14 183 827,00 грн пені.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Антимонопольного комітету України (, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035) 340 412,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 09.06.2025.

Суддя В. В. Шморгун