РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2025Справа № 910/3484/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс», м.Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ», м. Київ

про стягнення 194 393 651,76 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: Івтушок С.В.

від відповідача: Бойко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ» про стягнення 194 393 651,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №21/09/2020 від 21.09.2020 оренди залізничних цистерн в частині повернення вагонів з оренди.

Ухвалою від 24.03.2025.2024 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 30.04.2025.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації в Україну) відповідач в обумовлені договором строки акт прийому-передачі вагонів з оренди, наданий позивачем не підписав, оскільки не мав можливості здійснити фактичне повернення вагонів з оренди за вказаними у листі реквізитами. Відсутність у відповідача можливості здійснити фактичне повернення вагонів з оренди за вказаними у листі позивача реквізитами пов`язана з тим, що вагони на дату повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації в Україну перебували на території місцезнаходження позивача, а саме: Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Ломоносова, будинок 36. Майно відповідача, у тому числі те, яке перебувало у його користуванні на відповідній правовій підставі знаходиться у повному фактичному володінні військових формувань Російської Федерації. Частина майна відповідача (олія соняшникова, автомобілі та інші транспортні засоби тощо) була викрадена членами військових формувань Російської Федерації та вивезена у невідомому напрямку.

30.04.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 21.05.2025.

21.05.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.06.2025.

У судовому засіданні 04.06.2025 представником позивача було надано усні пояснення по суті справи, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 04.06.2025 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Пологівський ОЕЗ» (орендар) було укладено договір оренди залізничних цистерн №21/09/2020, за умовами п.1.1 якого орендодавець передає в оренду (тимчасове платне користування) орендарю, а орендар приймає технічно справні, придатні до експлуатації порожні залізничні цистерни для перевезення харчових продуктів (вагони або рухомий склад, або PC). Орендар приймає в користування вагони з метою перевезення олії соняшникової та/або соєвої.

У п.1.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 вказано, що сторони домовились, що вартість одного вагона станом на 21.09.2020 становить 1 434 894,86 грн.

Територія використання вагонів - Україна, країни СНД, країни Європи,інші країни. Орендар не має права передавати вагони у користування третім особам (у суборенду) без письмової згоди орендодавця на таку передачу (п.1.5, 1.6 договору №21/09/2020 від 21.09.2020).

Відповідно до п.2.1 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 передача вагонів в оренду оформлюється двостороннім актом прийому-передач і вагонів в оренду. Дата вказана в акті прийому-передачі вагонів в оренду може співпадати з датою прибуття вагона на станцію прийому-передачі вагонів в оренду (ст. Пологи Придніпровської залізниці) (Станція прийому - передачі вагонів в оренду), відповідно до штемпеля в залізничній накладній станції прийому-передачі. Першим днем оренди вагонів вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вагонів в оренду.

За умовами п.2.2 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 повернення вагонів з оренди оформляється двостороннім актом прийому-передачі вагонів з оренди. Дата вказана в акті прийому-передачі вагонів з оренди може співпадати з датою прибуття вагонів на станцію, зазначену в письмовій інструкції орендодавця (Станція прийому - передачі вагонів з оренди) відповідно до штемпеля в залізничній накладній станції прийому-передачі. Останнім днем оренди вагонів вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вагонів з оренди.

Згідно п.2.3 укладеного між сторонами правочину після закінчення терміну оренди орендар зобов`язується повернути орендодавцю вагони в справному стані, з урахуванням нормального зносу. Всі вагони повинні бути очищені і при необхідності пропарені від залишків раніше перевезених вантажів.

Технічний стан і комплектність вагонів викладаються в двосторонніх актах прийому-передачі вагонів, як при передачі в оренду, так і при поверненні з неї. Орендодавець відправляє вагони орендарю за реквізитами, зазначеними у його письмовій інструкції, в технічно справному стані, придатними під перевезення заявлених вантажів (2.4, 2.6 договору №21/09/2020 від 21.09.2020).

Згідно п.5.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 орендар несе відповідальність за збереження і комплектність вагонів в розмірі їх ринкової вартості.

Строк оренди вагонів починається з дати підписання акту прийому-передачі вагонів в оренду та закінчується 31 травня 2021 року включно або до дати підписання акту прийому-передачі вагонів з оренди (в залежності від того, яка дата настане раніше) (п.7.1 договору №21/09/2020 від 21.09.2020).

Додатковою угодою від 20.01.2022 сторони досягли згоди щодо внесення змін договору №21/09/2020 від 21.09.2020.

Зокрема, згідно п.1.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 в редакції додаткової угоди від 20.01.2022 сторони домовились, що вартість одного вагона станом на 20.01.2022 року становить 2 147 327,28 грн, що дорівнює еквіваленту 75 600,00 доларів США на дату підписання уповноваженими представниками сторін цієї додаткової угоди до договору за офіційним курсом НБУ гривні щодо долару США.

Згідно п.п.2.2, 2.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 в редакції додаткової угоди від 20.01.2022 повернення вагонів з оренди оформляється двостороннім актом прийому-передачі вагонів з оренди і проводиться за датою вказаною в такому акті. Дата вказана в Акті прийому- передачі вагонів з оренди може співпадати з датою прибуття вагонів на станцію, зазначену в письмовій інструкції орендодавця (Станція прийому - передачі вагонів з оренди) відповідно до штемпеля в залізничній накладній станції прийому-передачі. Останнім днем оренди вагонів вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вагонів з оренди. Нарахування орендної плати здійснюється за увесь час знаходження вагонів в оренді в орендаря. Після закінчення терміну оренди орендар зобов`язується негайно повернути орендодавцю вагони в справному стані, з урахуванням нормального зносу. Всі вагони повинні бути очищені і при необхідності пропарені від залишків раніше перевезених вантажів.

Сторонами було досягнуто згоди щодо доповнення договору п.2.13, згідно якого у разі неповернення орендарем з оренди вагонів у порядку, з підстав та у строки, визначені договором, а саме після спливу (закінчення) строку оренди та/або припинення дії договору та/або у зв`язку із відкликанням орендодавцем вагонів з оренди відповідно до пунктів 2.7., 2.9. цього Договору та/або відповідно до пункту 7.3. цього договору, сторони погодили, що такі неповернуті вагони є втраченими орендарем. У такому випадку втрати орендарем вагонів, орендар зобов`язаний негайно відшкодувати орендодавцю вартість втрачених вагонів виходячи з еквіваленту вартості одного вагону, передбаченому сторонами у п. 1.3 договору. Вказане відшкодування здійснюється Орендарем Орендодавцю в національній валюті - гривні. Таке відшкодування розраховується виходячи з офіційного курсу НБУ гривні щодо долару США на дату направлення орендодавцем орендарю вимоги про відшкодування вартості втраченого (их) вагону (вагонів).

Згідно п.7.1 договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2021 строк оренди вагонів починається з дати підписання акту прийому-передачі вагонів в оренду та закінчується 31 грудня 2023 року включно або до дати підписання акту прийому-передачі вагонів з оренди (в залежності від того, яка дата настане раніше).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах договору №21/09/2020 від 21.09.2020 у вересні - 2020 - березні 2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» було передано, а Приватним акціонерним товариством «Пологівський ОЕЗ» прийнято вагони-цистерни у кількості 62 одиниці (номери вагонів 75157792, 75160994, 75227793, 75228197, 75228791, 75122499, 75157396, 75228890, 75157099, 75157198, 75157297, 75157693, 75227397, 75227595, 75228098, 75230391, 75230599, 75234898, 75235093, 75157495, 75157594, 75158097, 75160895, 75230292, 75234799, 75157891, 75157990, 75160796, 75161091, 75213397, 75213496, 75228692, 75228999, 75229096, 75230490, 75122598, 75158196, 75227694, 75230797, 75230896, 75230995, 75158295, 75227496, 75230698, 75231092, 75213595, 75213694, 75231191, 75234997, 75213298, 75227991, 75238691, 75238790, 75238899, 75238998, 75239095, 75239194, 75239293, 75239392, 75161190, 75227892, 75229195), про що сторонами було складено відповідні акти приймання-передачі.

Проте, як вказує позивач та не заперечує відповідач, після закінчення строку дії оренди за договором №21/09/2020 від 21.09.2020 Приватним акціонерним товариством «Пологівський ОЕЗ» вагони - цистерни у кількості 62 одиниць повернуто орендодавцю не було.

10.02.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» було направлено на адресу Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ» вимогу №1002/25-2 від 10.02.2025 про відшкодування вартості втрачених вагонів на суму 194 393 651,76 грн.

Проте, вимога орендодавця орендарем задоволена не було, вартість неповернутих вагонів не сплачена.

Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем вказано, що у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації в Україну) відповідач в обумовлені договором строки акт прийому-передачі вагонів з оренди, наданий позивачем не підписав, оскільки не мав можливості здійснити фактичне повернення вагонів з оренди за вказаними у листі реквізитами. Відсутність у відповідача можливості здійснити фактичне повернення вагонів з оренди за вказаними у листі позивача реквізитами пов`язана з тим, що вагони на дату повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації в Україну перебували на території місцезнаходження відповідача, а саме: Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Ломоносова, будинок 36. Майно відповідача, у тому числі те, яке перебувало у його користуванні на відповідній правовій підставі знаходиться у повному фактичному володінні військових формувань Російської Федерації. Частина майна відповідача (олія соняшникова, автомобілі та інші транспортні засоби тощо) була викрадена членами військових формувань Російської Федерації та вивезена у невідомому напрямку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Частиною 1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Як вказувалось судом вище, згідно п.п.2.2, 2.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 в редакції додаткової угоди від 20.01.2022 повернення вагонів з оренди оформляється двостороннім актом прийому-передачі вагонів з оренди і проводиться за датою вказаною в такому акті. Дата вказана в Акті прийому- передачі вагонів з оренди може співпадати з датою прибуття вагонів на станцію, зазначену в письмовій інструкції орендодавця (Станція прийому - передачі вагонів з оренди) відповідно до штемпеля в залізничній накладній станції прийому-передачі. Останнім днем оренди вагонів вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вагонів з оренди. Нарахування орендної плати здійснюється за увесь час знаходження вагонів в оренді в орендаря. Після закінчення терміну оренди орендар зобов`язується негайно повернути орендодавцю вагони в справному стані, з урахуванням нормального зносу. Всі вагони повинні бути очищені і при необхідності пропарені від залишків раніше перевезених вантажів.

Згідно п.7.1 договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2021 строк оренди вагонів починається з дати підписання акту прийому-передачі вагонів в оренду та закінчується 31 грудня 2023 року включно або до дати підписання акту прийому-передачі вагонів з оренди (в залежності від того, яка дата настане раніше).

Судом було встановлено, що в межах договору №21/09/2020 від 21.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» було передано, а Приватним акціонерним товариством «Пологівський ОЕЗ» прийнято вагони-цистерни у кількості 62 одиниці (номери вагонів 75157792, 75160994, 75227793, 75228197, 75228791, 75122499, 75157396, 75228890, 75157099, 75157198, 75157297, 75157693, 75227397, 75227595, 75228098, 75230391, 75230599, 75234898, 75235093, 75157495, 75157594, 75158097, 75160895, 75230292, 75234799, 75157891, 75157990, 75160796, 75161091, 75213397, 75213496, 75228692, 75228999, 75229096, 75230490, 75122598, 75158196, 75227694, 75230797, 75230896, 75230995, 75158295, 75227496, 75230698, 75231092, 75213595, 75213694, 75231191, 75234997, 75213298, 75227991, 75238691, 75238790, 75238899, 75238998, 75239095, 75239194, 75239293, 75239392, 75161190, 75227892, 75229195), про що сторонами було складено відповідні акти приймання-передачі.

Тобто, з наведеного вбачається, що термін повернення вказаних вище вагонів - цистерн з оренди настав.

Проте, судом встановлено, що вагони - цистерни у кількості 620 одиниць відповідачем не повернуто.

Судом вказувалось, що у додатковій угоді від 20.01.2022 до договору №21/09/2020 від 21.09.2020 сторонами було досягнуто згоди щодо доповнення договору п.2.13, згідно якого у разі неповернення орендарем з оренди вагонів у порядку, з підстав та у строки, визначені договором, а саме після спливу (закінчення) строку оренди та/або припинення дії договору та/або у зв`язку із відкликанням орендодавцем вагонів з оренди відповідно до пунктів 2.7., 2.9. цього Договору та/або відповідно до пункту 7.3. цього договору, сторони погодили, що такі неповернуті вагони є втраченими орендарем. У такому випадку втрати орендарем вагонів, орендар зобов`язаний негайно відшкодувати орендодавцю вартість втрачених вагонів виходячи з еквіваленту вартості одного вагону, передбаченому сторонами у п. 1.3 договору. Вказане відшкодування здійснюється Орендарем Орендодавцю в національній валюті - гривні. Таке відшкодування розраховується виходячи з офіційного курсу НБУ гривні щодо долару США на дату направлення орендодавцем орендарю вимоги про відшкодування вартості втраченого (их) вагону (вагонів).

Зокрема, згідно п.1.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 в редакції додаткової угоди від 20.01.2022 сторони домовились, що вартість одного вагона станом на 20.01.2022 року становить 2 147 327,28 грн, що дорівнює еквіваленту 75 600,00 доларів США на дату підписання уповноваженими представниками сторін цієї додаткової угоди до договору за офіційним курсом НБУ гривні щодо долару США.

Отже, у орендаря виник обов`язок з відшкодування орендодавцю вартості втрачених вагонів у розмірі, що визначений виходячи зі змісту п.1.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020.

Щодо тверджень відповідача про те, що відсутність у відповідача можливості здійснити фактичне повернення вагонів з оренди за вказаними у листі позивача реквізитами пов`язана з тим, що вагони на дату повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації в Україну перебували на території місцезнаходження позивача, а саме: Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Ломоносова, будинок 36.

В контексті обов`язку з доказування суд звертає увагу сторін на те, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Проте, всупереч наведеного, відповідачем жодним доказом не доведено суду обставин того, що станом на момент початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну вагони позивача перебували саме на території місцезнаходження відповідача, а саме: Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Ломоносова, будинок 36 та перейшли під контроль країни-агресора.

До того ж, судом враховано, що за умовами п.1.5 договору №21/09/2020 від 21.09.2020

територія використання вагонів - Україна, країни СНД, країни Європи,інші країни. Тобто, у суду відсутні підстави презюмувати місце знаходження вагонів саме за місцезнаходження відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п.5.3 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 орендар несе відповідальність за збереження і комплектність вагонів в розмірі їх ринкової вартості.

Тобто, саме на відповідача покладено відповідальність за збереження предмету оренди за договором №21/09/2020 від 21.09.2020, вини у втраті вагонів - цистерн відповідачем.

Крім того, посилання відповідача на обставини форс-мажору суд до уваги також не приймає, оскільки умовами розділу 6 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 чітко визначено алгоритм дій сторін у разі настання таких обставин.

Зокрема, згідно п.6.2 договору №21/09/2020 від 21.09.2020 сторона, для якої виникла неможливість належного виконання зобов`язань за цим договором у зв`язку з дією непереборної сили, зобов`язана протягом 10 (десяти) днів сповістити про це іншу сторону в письмовому вигляді. В іншому випадку посилання на обставини непереборної сили вважається необгрунтованим. Початок і строк дії обставин непереборної сили повинен бути підтверджений довідками Торгово-Промислової палати України або її регіональних відділень.

Однак, доказів дотримання відповідачем вказаного алгоритму матеріали справи не містять.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано обставини виникнення у останнього обов`язку із відшкодування позивачу вартості вагонів - цистерн не повернутих з оренди після закінчення строку дії договору.

Судом було здійснено перевірку розрахунку вартості цистерн, який було здійснено позивачем, та встановлено, що останній є арифметично вірним. Зокрема, за даними офіційного сайту Національного банку України, станом на 10.02.2025 - дата направлення вимоги про відшкодування вартості курс гривні по відношенню до долара США становив 41,4733 грн за 1 долар США (62 х 75 600 х 41,4733 = 194 393 651,76).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення в повному обсязі позову Товариства з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» до Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ» про стягнення 194 393 651,76 грн.

Згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» до Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ» про стягнення 194 393 651,76 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Пологівський ОЕЗ» (01042, м.Київ, вул.Маккейна Джона, буд.40, офіс 241, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А`рейллогістикс» (01033, м.Київ, вул.Тарасівська, 19Б, ) 194 393 651,76 грн та судовий збір в сумі 847 840 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 04.06.2025.

Суддя В.В. Князьков