ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2025 р. Cправа № 902/440/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради, 23100, Вінницька область, місто Жмеринка, вулиця Київська, будинок 288, ідентифікаційний код юридичної особи 01982525

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем", 01042, місто Київ, вулиця Маккейна Джона, будинок, 40, ідентифікаційний код юридичної особи 44876120

про стягнення 274 039,20 гривень

за участю представників:

від позивача адвокат Грабік М.С., згідно ордеру

від відповідача не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 09.04.2025 надійшла позовна заява №б/н від 08.04.2025 (вх. № 470/25 від 09.04.2025) Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем" про стягнення з відповідача на користь позивача 274 039,20 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 14.04.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/440/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 травня 2025 року о 10:30 год.

За наслідком судового засідання 13.05.2025 суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи №902/440/25 по суті на 29.05.2025 о 10:30, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений завчасно та належним чином ухвалою від 14.05.2025 про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету позивача.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Комунальне некомерційне підприємство "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем" про стягнення 274 039,20 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю товару № 236 від 23.09.2024 в частині відпуску позивачу на АЗС учасника бензину А-95 та дизельного палива з використанням скретч-карток/талонів оплачених позивачем.

Позивач зазначив, що отоварення талонів на отримання пального на АЗС, визначеного у додатку 2 до договору припинилось та зобов`язання з надання паливно-мастильних матеріалів відповідачем не виконується.

За твердженням позивача, на виконання умов договору, відповідачем фактично передано товар 113 282,10 гривень. Водночас КНП «Жмеринська ЦРЛ» недоотримало дизельного палива - 2490 літрів на суму 125 496,00 гривень та бензину А-95 - 2760 літрів на суму 148 543,20 гривень.

Загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 274 039,20 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв, у зв`язку з чим розгляд справи здійснено за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

За результатами проведеної закупівлі 23.09.2024 між Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем" (далі - учасник, відповідач) укладено договір про закупівлю товару № 236 (надалі - договір), пунктом 1.1. якого визначено, що учасник зобов`язується протягом 2024 року та відповідно до умов, зазначених в договорі, передати замовнику товар - "Бензин А-95, дизельне паливо" (ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник - 09130000-9 - Нафта і дистиляти) на АЗС учасника з використанням скретч-карток/талонів (бланків - дозволів внутрішнього обігу на відпуск товару), а замовник зобов`язується приймати у власність товар та повністю оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому договорі (т.1 а.с. 5-10, 19-23).

Згідно пункту 1.2. договору найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару наведені в специфікації Додаток № 1 до даного договору. Код товару за ДК 021:2015 - 09130000-9 - Нафта і дистиляти.

За змістом пункту 2.1. договору терміни "поставка товару", "передача у власність товару" та "відпуск товару" вживаються сторонами у тексті цього договору як тотожні поняття.

Пунктом 2.2. сторони погодили, що під терміном довірена особа замовника (фактичного держателя, пред`явника скретч-картки/талона (бланка - дозволу внутрішнього обігу) сторони розуміють будь - яку особу, якій замовник передав скретч-картки/талони (бланки - дозволи внутрішнього обігу) і тим самим уповноважив її на вчинення дій по отриманню товару від імені та за рахунок замовника. Сторони погоджуються вважати, що кожен, хто пред`являє скретч-картку/талон (бланк - дозвіл внутрішнього обігу) є уповноваженим представником (довіреним) замовника на отримання товару за цим договором.

Згідно пункту 2.3. договору скретч-картка/талон (бланк-дозволу внутрішнього обігу (надалі - бланк) - є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС. Скретч-картка/талон (бланк) надає право замовнику або довіреній особі отримати товар на АЗС. Скретч-картка/талон (бланк) не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару.

Відповідно до пункту 4.1. договору загальна ціна цього договору становить 387 321,30 грн. (триста вісімдесят сім тисяч триста двадцять одна гривня 30копійок, у т.ч. ПДВ (20%) 64 553,55 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні 55 копійок) з ПДВ.

За умовами пункту 4.5. договору сторони дійшли згоди, що учасник здійснює відпуск товару, а замовник зобов`язується приймати у власність та оплачувати вартість товару, по ціні, яка встановлена учасником та визначена у специфікації до даного договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що розрахунки між учасником та замовником здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактури наданого учасником, шляхом оплати вартості товару згідно специфікації протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів після його отримання.

Згідно пункту 6.1. договору учасник поставляє (передає у власність) замовнику товари на таких умовах: ЕХV - адреса АЗС (згідно Додатку № 2 до договору), відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року. Сторони погоджують, що при застосуванні вказаного базису поставки (ЕХV) завантаження товару (заливання в автотранспорт) здійснюється силами учасника.

На виконання умов договору сторонами договору було погоджено та підписано додатки до договору.

Специфікацією, яка є додатком № 1 до договору, сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість:

- бензин А95, кількістю 4715 літрів за ціною 53,82 гривень з ПДВ за літр та загальну вартість 253 761,30 гривень з ПДВ;

- дизельне паливо, кількістю 2650 літрів за ціною 50,40 гривень за ПДВ та загальну вартість 133 560, 00 гривень з ПДВ.

Загальна ціна товару за специфікацією становить 387 321,30 гривень з ПДВ.

У Додатку № 2 у переліку заправних станцій (АЗС) сторони зазначили АЗС - Авіас, м. Жмеринка, вул. Асмолова, 48.

Договір, додатки до договору підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін.

Відповідно до видаткових накладних № 2505 від 16.10.2024, № 2691 від 15.11.2024 відповідачем передано, а позивачем прийнято товар (бензин А-95, дизельне паливо) у вигляді скретч-карток/талонів на загальну суму 387 321,30 гривень з ПДВ (т.1 а.с. 11, 13).

Вказані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками без будь-яких зауважень та заперечень.

На виконання умов договору та на підставі видаткових накладних позивачем перераховано відповідачу за бензин та дизельне паливо грошові кошти у розмірі 387 321,30 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 1799 від 16.10.2024 на суму 104 220,00 гривень, № 1989 від 22.11.2024 на суму 283 101,30 гривень та банківською випискою (т. 1 а.с. 12, 14, 49).

У доповідних записках водій КНП "Жмеринська центральна районна лікарня" повідомляв керівника, що ТОВ "Синергія Систем" не відпускає бензин та дизельне паливо на АЗС Авіас, за адресою: м. Жмеринка, вул. Асмолова, 48 (т. 1 а.с. 17-18).

Згідно довідки позивача, сума залишку палива становить 274 039,20 гривень у вигляді невикористаних талонів:

Бензин А-95 2760 л.

- скретч-карта номіналом 20 л А-95 - 100 шт. об`ємом 2000 л.

- скретч-карта номіналом 15 л А-95 - 24 шт. об`ємом 360 л.

- скретч-карта номіналом 10 л А-95 - 40 шт. об`ємом 400 л.

Дизельне паливо 2490 л.

- скретч-карта номіналом 20 л ДП - 123 шт, об`ємом 2460 л.

- скретч-карта номіналом 15 л ДП - 2 шт, об`ємом 30 л (т. 1 а.с. 48, 50-58).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листом- претензіями від 03.03.2025 № 512/01-05, від 15.05.2025 № 1063/01-07, у яких повідомив, що відповідач в порушення вимог договору, без будь-яких пояснень не відпускає оплачений товар - бензин А-95 та дизельне паливо, просив виконати умови договору, а надалі просив повернути кошти у розмірі 274 039,20 гривень за не поставлений товар (т. 1 а.с. 15, 46-47).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 274 039,20 гривень заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору закупівлі № 236 від 23.09.2024.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні спору суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. З`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18).

Здійснюючи правову кваліфікацію спірних правовідносин та вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, судом враховано таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).

Відповідно до статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано положеннями ЦК України та ГК України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині першій статті 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Положеннями пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 передбачено, що торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Згідно пункту 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Судом установлено, що відповідно до специфікації та видаткових накладних № 2505 від 16.10.2024, № 2691 від 15.11.2024 відповідачем передано, а позивачем прийнято товар (бензин А-95, дизельне паливо) у вигляді скретч-карток/талонів на загальну суму 387 321,30 гривень з ПДВ (т.1 а.с. 11, 13).

На виконання умов договору, позивачем сплачено відповідачу за бензин та дизельне паливо грошові кошти у розмірі 387 321,30 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 1799 від 16.10.2024 на суму 104 220,00 гривень, № 1989 від 22.11.2024 на суму 283 101,30 гривень та банківською випискою (т. 1 а.с. 12, 14, 49).

За умовами пункту 6.2. договору поставка за договором здійснюється учасником цілодобово по скретч - картці/талону (бланку) з АЗС учасника, перелік яких міститься в Додатку № 2 до договору. Скретч-картка/талон (бланк) не є засобом розрахунків/платежів між сторонами. Скретч-картка/талон (бланк) містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт замовника при наданні таких бланків на АЗС протягом терміну дії такого бланку.

Пунктом 6.2., 6.5 договору визначено, що строк передачі товару з дати укладення договору до 31.12.2024. Місце поставки товару - АЗС учасника, перелік яких міститься в додатку № 2 до договору.

Згідно додатку № 2 місцем поставки є АЗС - Авіас, м. Жмеринка, вул. Асмолова, 48.

З умовами пункту 7.3. договору учасник зобов`язаний забезпечити передачу товару замовнику в кількості за якістю і на умовах встановленими цим договором; забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним скретч-картки/талону (бланку) на певній АЗС.

Відповідно до пункту 11.1 цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2024 року, а в частині взятих на себе зобов`язань - до їх повного виконання.

Судом установлено, що предметом договору закупівлі є саме поставка товару - паливно-мастильних матеріалів.

Водночас скретч - талон/бланк за змістом договору закупівлі та чинного законодавства є документом, який лише підтверджує право його власника/пред`явника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС у кількості та марки, зазначеної у талоні.

Таким чином, підписані сторонами видаткові накладні підтверджують лише обставину передачі відповідачем позивачу скретч - талонів на зазначену у накладних кількість бензину А-95 та дизельного палива.

Разом з тим, зобов`язання постачальника з поставки товару є виконаним належним чином лише після відпуску позивачу пального на підставі скретч - талонів у місці поставки (АЗС зазначена у договорі).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання частково.

Судом установлено, що залишок непоставленого товару становить 2 760 літрів бензину А-95 (неотоварені скретч-карти номіналом 20 л бензин А-95 - 100 шт. об`ємом 2000 л., скретч-карти номіналом 15 л бензин А-95 - 24 шт. об`ємом 360 л., скретч-карти номіналом 10 л бензин А-95 - 40 шт. об`ємом 400 л) та 2 490 літрів дизельного палива (неотоварені скретч-карти номіналом 20 л ДП - 123 шт, об`ємом 2460 л., скретч-карти номіналом 15 л ДП - 2 шт, об`ємом 30 л.) на загальну суму 274 039,20 гривень (т. 1 а.с. 48, 50-58).

Доказів передачі відповідачем позивачу пального за талонами матеріали справи не містять, водночас до позовної заяви додано копії неотоварених скретч - талонів відповідного номіналу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із листом -претензією щодо належного виконання договору з поставки пального за оплаченими талонами, а надалі з претензією щодо повернення сплачених коштів.

Відповіді на претензію, доказів поставки решти пального або повернення позивачу грошових коштів за оплачений та не переданий товар матеріали справи не містять.

Обставин, на які посилається позивач у позові, відповідач під час розгляду справи не спростував.

Приписами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГК України, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Положеннями частини 1 статті 670 ЦК України визначено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, від 19.03.2024 року у cправі № 910/3016/23 умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Судом установлено, що позивач скористався правом, передбаченим частиною 2 статті 693 ЦК України шляхом звернення до відповідача із вимогою (позовом) щодо повернення суми попередньої оплати у розмірі 274 039,20 гривень.

Доказів сплати відповідачем вказаної суми боргу на користь позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки товару у кількості 2 760 літрів бензину А-95 та 2 490 літрів дизельного палива, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору про закупівлю в частині повної та своєчасної поставки оплаченого замовником товару, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 274 039,20 гривень.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми боргу за договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 274 039,20 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 274 039,20 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції №536 від 04.04.2025 сплачено судовий збір у розмірі 4 110,59 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 110,59 гривень покладаються на відповідача.

У позовній заяві представник позивача просить також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Розглянувши матеріали справи, докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом враховане таке.

Частиною 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивачем у позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та попередньо планує понести у зв`язку із розглядом справи, що складається з суми сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу подані представником позивача разом із позовною заявою та 29.05.2025 разом із заявою про долучення акту здачі-приймання робіт для вирішення питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, отже докази на підтвердження понесених позивачем витрат подані в межах строків, визначених положеннями статей 116, 129 ГПК України.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.

Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру;

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру серії АВ № 1195404 від 08.04.2025, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000500 від 02.07.2019, представництво інтересів Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради у справі № 902/440/25 здійснював адвокат Грабік Максим Сергійович.

Позивачем з дотриманням вимог, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано до суду разом із позовною заявою та 29.05.2025 разом із заявою, докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання юридичних послуг № б/н від 01.04.2025 (далі - договір) укладений між ФОП Грабіком М.С. (виконавець) та Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради (виконавець), актами від 04.04.2025 та 29.05.2025 здачі-приймання робіт (надання послуг).

За умовами пункту 1.1. договору замовник доручає, а виконавець надає замовнику юридичні послуги, які споживаються замовником в процесі здійснення господарської діяльності, згідно коду ДК 021:2015 - 79110000-8 - Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва (т. 1 а.с. 25, 26).

Пунктом 2.1. договору визначено, що виконавець зобов`язується: а) консультувати замовника з питань господарської діяльності, застосування нормативних актів, чинного законодавства України, здійснює правовий аналіз діючих господарських схем; б) перевіряти відповідність укладених замовником договорів та інших угод нормам чинного законодавства України на вимогу замовника; в) представляти інтереси замовника в суді, господарському суді, державних контролюючих органах, органах влади та місцевого самоврядування, підприємствах та установах, а також перед підприємствами відповідно до виданої довіреності; г) здійснювати правовий супровід конкретних господарських операцій, інших дій на вимогу замовника.

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг виконавця по цьому договору визначається на підставі фактично наданих замовнику послуг і підписаних актів приймання-передачі.

За умовами пункту 4.4. договору загальна ціна договору становить: 10 000,00 гривень без ПДВ.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 01 червня 2025 року (пункт 9.1. договору).

04.04.2025 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 163, відповідно до умов якого виконавцем виконані, а замовником прийняті такі послуги - юридичні послуги у вигляді підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості; усього на суму 10 000,00 гривень (т. 1 а.с. 27).

29.05.2025 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29.05.2025, за змістом якого адвокатом наведено перелік наданих юридичних послуг у справі № 902/440/25, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ "Синергія Систем", участь у двох судових засіданнях: 13.05.2025 та 29.05.2025, підготовка і подання на вимогу суду додаткових доказів (заява від 23.05.2025); всього на суму 10 000,00 гривень (т. 1 а.с. 62).

У постанові Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, викладено висновок, що укладання договору адвокатом як фізичною особою - підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому не впливає на порядок розподілу судових витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат.

Відповідно до вимог статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наразі, відповідного клопотання відповідачем не заявлено та не спростовано вимог позивача в цій частині.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - шостою статті 126, частинами п`ятою - дев`ятою статті 129 ГПК України, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до стягнення з урахуванням того, чи були такі витрати пов`язані зі справою та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Cудові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу мають бути безпосередньо пов`язаними з розглядом справи.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Грабіком М.С. послуг з професійної правничої допомоги Комунальному некомерційному підприємству "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради у справі № 902/440/25.

Згідно з наявними у матеріалах справи документами підтверджується надання адвокатом зазначених у акті від 04.04.2025 та від 29.05.2025 послуг (т. 1 а.с. 1-33, 41, 62, 65).

Враховуючи викладене, суд вважає, що понесені витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію їхньої дійсності та необхідності, а отже заявлені правомірно.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 902/440/25 у сумі 10 000,00 гривень. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, з огляду на критерії розподілу правничих витрат та обставини справи, суд дійшов висновку, що витрати Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у сумі 10 000,00 гривень.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем" (01042, місто Київ, вулиця Маккейна Джона, будинок, 40, ідентифікаційний код юридичної особи 44876120) на користь Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради (23100, Вінницька область, місто Жмеринка, вулиця Київська, будинок 288, ідентифікаційний код юридичної особи 01982525) 274 039,20 гривень заборгованості, 4110,59 гривень судових витрат на сплату судового збору та 10 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 03 червня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу, відповідачу до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.