ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. Справа№ 910/13004/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025

(повний текст рішення складено 05.03.2025)

у справі № 910/13004/24 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 241 774,31 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 241 774, 31 грн, з яких 74 229, 34 грн 3% річних та 167 544, 97 грн втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання за договорами № 09/03/1152-МТР від 26.09.2022 та № 09/03/1169-МТР від 26.09.2022 в частині здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлені договорами строки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/13004/24 позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» 74 195, 98 грн 3% річних, 167 544, 97 грн втрат від інфляції, судовий збір у розмірі 2 900, 89 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем видаткові накладні є більш вірогідними, оскільки заповнювались сторонами при отриманні товару. Водночас, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, місцевий господарський суд не погодився з розрахунком таких вимог за видатковою накладною № РН-02153 від 05.12.2022, оскільки, зважаючи на отримання відповідачем товару за такою накладною 08.12.2022, строк для оплати товару за нею закінчився 07.01.2023, та відповідно прострочення з її оплати мало місце з 08.01.2023, проте вказане не потягло за собою нарахування втрат від інфляції в більшому розмірі, зважаючи на вищевикладене, вимоги позивача задоволено частково, а саме 74 195, 98 грн 3% річних, 167 544, 97 грн втрат від інфляції.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/13004/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» у задоволенні позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 74 195, 98 грн 3% річних, 167 544, 97 грн втрат від інфляції, судовий збір у розмірі 2 900, 89 грн; судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ».

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки викладені в ньому висновки не відповідають встановленим обставинам справи внаслідок неправильної їх оцінки обставини, які мають значення для справи, не були доведені обставинами, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Зокрема скаржник вважає, що судом першої інстанції залишено без розгляду обставини щодо звернення відповідача з пропозицією до позивача про щомісячну сплату заборгованості. Крім того скаржник вважає, що місцевий господарський суд прийняв докази позивача та зробив висновки, зазначені в оскаржуваному рішенні, незважаючи на необхідність проведення судом першої інстанції аналізу дотримання сторонами приписів п. 8.1. кожного з договорів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/13004/24, вирішено справу № 910/13004/24 за апеляційною Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

27.03.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 910/13004/24 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та ПАТ «УКPНAФТА» укладені договори купівлі-продажу товарів № 09/03/1152-МТР від 26.09.2022 та № 09/03/1169-МТР від 26.09.2022, за умовами яких продавець зобов`язався передавати товар у власність покупця, а покупець - прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цими договорами. (а.с. 4-6, 9-12)

Відповідно до умов п. 3.2 договорів оплата вартості товару здійснюється на умовах, визначених додатками, після отримання покупцем примірника, належним чином підписаного сторонами оригіналу договору.

Згідно з умовами п. 3 додатку № 1 до договору № 09/03/1152-МТР умови оплати товару: по факту поставки партії товару протягом 30 календарних днів. (зв. а.с. 6)

Згідно з умовами п. 3 додатку № 1 до договору № 09/03/1169-МТР умови оплати товару: 25% передоплата, решта - по факту поставки партії товару протягом 30 календарних днів. (зв. а.с. 11-12)

Також місцевим господарським судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі № 910/8313/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю, зокрема, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» 1 499 976,75 грн основного боргу, а також витрати по оплаті позову судовим збором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі № 910/8313/23 встановлено, що на виконання умов вказаних договорів позивач на підставі видаткових накладних №№ РН-01785 від 10.10.2022, РН-02152, РН-02153 від 05.12.2022 поставив товар відповідачу на загальну суму 1 799 972, 10 грн.

Під час розгляду справи № 910/8313/23 судами встановлено, що на виконання умов договорів позивачем на підставі видаткових накладних №№ РН-01785 від 10.10.2022, РН-02152, РН-02153 від 05.12.2022, копії яких додані до матеріалів справи, та які підписані сторонами без зауважень, поставлено товар відповідачу на загальну суму 1 799 972, 10 грн, однак відповідачем здійснено лише часткову оплату отриманого товару у розмірі 299 995, 35 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що судом у вказаному рішенні встановлено, що відповідач, в порушення умов договорів прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що заборгованість, у т.ч. за видатковими накладними №№ РН-01785 від 10.10.2022, РН-02152, РН-02153 від 05.12.2022, сплачена відповідачем поза межами встановленого строку для їх оплати, а саме 17.03.2023 та 09.07.2024 та без врахування 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржуване рішення встановив, що надані позивачем видаткові накладні є більш вірогідними, оскільки заповнювались сторонами при отриманні товару, водночас на примірниках накладних, долучених позивачем до позовної заяви, міститься підпис уповноважених представників позивача та відповідача, а також міститься печатка відповідача, у той час, як на примірниках, наданих відповідачем, відсутня його ж власна печатка.

Звертаючись з даною апеляційної скаргою відповідач вважає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на пропозицію відповідача про щомісячну сплату заборгованості, а також на п. 8.1. кожного з договорів, яким передбачено, що усі спори або розбіжності, що виникають при виконанні цього договору, сторони врегульовують шляхом ведення переговорів, пошуку взаємоприйнятних рішень.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Так, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, місцевий господарський суд встановив, що в матеріалах справи наявні видаткові накладні №№ РН-01785 від 10.10.2022, РН-02152, РН-02153 від 05.12.2022, які сплачені відповідачем поза межами встановленого строку для їх оплати, а саме 17.03.2023 та 09.07.2024 та без врахування 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. (а.с. 18-20)

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих позивачем накладних лише накладна № РН-02153 від 05.12.2022 містить інформацію, про те, що товар отриманий за нею відповідачем 08.12.2022, накладні № РН-01785 від 10.10.2022 та № РН-02152 від 05.12.2022 не містять інформації про отримання товару відповідачем в інший строк, ніж датовані накладні.

При цьому, місцевий господарський суд також надав оцінку наданим відповідачем видатковим накладним та зазначив, що вони містять інформацію про отримання відповідачем товару, зокрема, за накладною № РН-01785 від 10.10.2022 - 21.10.2022, а за накладною № РН-02152 від 05.12.2022 - 06.12.2022, проте не містять печаток відповідача на таких накладних.

З огляду на викладене, оскільки на примірниках видаткових накладних, долучених позивачем до позовної заяви, міститься підпис уповноважених представників позивача та відповідача, а також міститься печатка відповідача, у той час, як на примірниках, наданих відповідачем, відсутня його ж власна печатка, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем видаткові накладні є більш вірогідними, оскільки заповнювались сторонами при отриманні товару.

Також, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи також наявні платіжні інструкції № 12428УГ23 від 17.03.2023 на суму 135 304, 95 грн, № 12429УГ23 від 17.03.2023 на суму 164 693, 40 грн, №39894УГ24 від 09.07.2024 на суму 676 509, 75 грн та № 39895УГ24 від 09.07.2024 на суму 823 467, 00 грн, відповідно до яких відповідачем здійснено оплату за поставлений товар по видатковим накладним №№ РН-01785 від 10.10.2022, РН-02152, РН-02153 від 05.12.2022. (а.с. 14-17)

Як вже було зазначено вище, згідно з умовами п. 3 додатку № 1 до договору № 09/03/1152-МТР умови оплати товару: по факту поставки партії товару протягом 30 календарних днів. (зв. а.с. 6)

Також, згідно з умовами п. 3 додатку № 1 до договору № 09/03/1169-МТР умови оплати товару: 25% передоплата, решта - по факту поставки партії товару протягом 30 календарних днів. (зв. а.с. 11-12)

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 74 229, 34 грн 3% річних, 167 544 ,97 грн втрат від інфляції.

Зокрема за видатковою накладною № РН-01785 від 10.10.2022 сума боргу 164 693, 40 грн позивачем визначено прострочення з 10.11.2022 по 16.03.2023, за видатковою накладною № РН-01785 від 10.10.2022 сума боргу 823 467, 00 грн з 10.11.2022 по 08.07.2024, за видатковими накиданими № РН-02152 та № РН-02153 від 05.12.2022 сума боргу 135 301, 95 грн з 05.01.2023 по 16.03.2023, за видатковими накладними № РН-02152 та № РН-02153 від 05.12.2022 сума боргу 676 509, 75 грн з 05.01.2023 по 08.07.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, погоджується з місцевим господарським судом, що оскільки отримання відповідачем товару за видатковою накладною № РН-02153 від 05.12.2022 було 08.12.2022, строк для оплати товару за нею закінчився 07.01.2023, то відповідно прострочення з її оплати мало місце з 08.01.2023.

Відтак, перевіривши розрахунок позивача 3% річних та втрат від інфляції суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме 74 195, 98 грн 3% річних, 167 544, 97 грн втрат від інфляції.

Щодо доводів скаржника стосовно його звернення з пропозицією до позивача про щомісячну сплату заборгованості колегія суддів зазначає, що договори не містять умов щодо можливості відстрочення виконання зобов`язань, а відповідно до п.п. 12.2 договорів ніякі зміни, доповнення до цього договору або будь-які угоди, пов`язані з цим договором, не будуть дійсними до тих пір, доки вони не будуть складені в письмовій формі українською мовою та належним чином підписані сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи доказів погодження сторонами за договорами відстрочення оплати поставленого позивачем та отриманого відповідачем товару у матеріалах справи відсутні.

Стосовно доводів скаржника, що необхідності проведення судом першої інстанції аналізу дотримання сторонами приписів п. 8.1. кожного з договорів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 8.1. договорів спори і розбіжності, що виникли між сторонами в ході виконання цього договору, вирішуються шляхом переговорів.

Отже, зі змісту пунктів 8.1. договорів вбачається, що сторони договорів не позбавлені права на звернення до суду за захистом своїх прав.

Крім того, відповідно до пунктів 8.2. договорів спори, що прямо чи опосередковано стосуються та випливають з цього договору, які передані на врегулювання до суду, вирішуються у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що посилання скаржник на приписи пунктів 8.1. договорів та необхідність у сторін договорів вирішення спірних питань лише шляхом переговорів спростовуються пунктами 8.2. договорів.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/13004/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі № 910/13004/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13004/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Постанова складена 02.06.2025 у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці з 05.05.2025 - 18.05.2025 та у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Іоннікової І.А. з 05.05.2025 - 27.05.2025 та у відпустці з 28.05.2025 - 30.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова