СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Харків Справа № 917/2176/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання: Борсук В.Б.,

представники учасників справи: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Дяченко Віктор Володимирович", с. Свиридівка Миргородського району Полтавської області (вх. № 777 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 (повний текст складено 17.03.2025) у справі № 917/2176/24 (суддя Сірош Д.М.),

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Дяченко Віктор Володимирович", с. Свиридівка Миргородського району Полтавської області,

до Лохвицької міської територіальної громади в особі Лохвицької міської ради, м. Лохвиця, Миргородського району Полтавської області,

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Селянське (фермерське) господарство "Дяченко Віктор Володимирович" (далі СФГ "Дяченко В.В.", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Лохвицької міської територіальної громади (далі - Лохвицька міська рада, відповідач), в якому просило визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 31.10.2016 у редакції, викладеній в прохальній частині позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СФГ "Дяченко В.В." є орендарем чотирьох земельних ділянок загальною площею 114,00 га на підставі Типового договору оренди землі від 16.05.2012, укладеного з Лохвицькою районною державною адміністрацією, строк дії якого додатковою угодою від 25.05.2017 було пролонговано до 12.11.2024. Маючи намір продовжувати користуватися орендованими земельними ділянками, позивач завчасно (за 4 місяці до закінчення строку договору) вчинив всі необхідні дії, передбачені ст. 33 Закону України "Про оренду землі", звернувшись до відповідача (як до нового власника земельних ділянок та орендодавця) із листом від 04.07.2024 щодо поновлення дії договору оренди, до якого долучив проект додаткової угоди про поновлення дії договору, підписаний та скріплений печаткою позивача. Після закінчення строку дії договору позивач продовжив користуватися земельними ділянками, жодних повідомлень про заперечення у поновленні договору позивач від відповідача у встановлений законом строк не отримував та сплачував орендну плату за користування земельними ділянками у встановленому розмірі, отже додаткова угода про поновлення договору оренди має бути визнана укладеною, а договір поновленим в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку орендарем вчинялись дії, спрямовані на поновлення договору оренди землі у межах процедури, передбаченої ч.ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", однак сторони не досягли згоди щодо поновлення договору, оскільки рішенням Лохвицької міської ради від 07.11.2024 відповідну пропозицію орендаря було відхилено, що виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 зазначеної статті.

Суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.02.2018 у справі №912/686/17, зазначив, якщо орендарем ініційовано поновлення договору оренди землі у порядку ч.ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", за наслідками чого сторони не досягли домовленості щодо істотних умов договору, то переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося і правових підстав для продовження строку дії договору оренди на підставі ч. 6 ст. 33 Закону немає.

Крім того, судом встановлено відсутність в матеріалах справи доказів сплати позивачем орендних платежів щомісячно у строки, встановлені договором оренди землі протягом усього строку дії договору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено наявності переважного права на поновлення договорів оренди землі з огляду на відсутність доказів належного виконання зобов`язань упродовж дії договору оренди землі.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач - СФГ "Дяченко В.В." звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 31.10.2016 у редакції позивача.

Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушеннями норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з неправильним та неповним встановленням обставини, які мають значення для справи, а висновки, викладені у судовому рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, враховуючи наступне:

- наданими до справи доказами підтверджується, що орендар належним чином виконував умови договору оренди землі від 16.05.2012, у тому числі щодо своєчасної оплати орендної плати, і це не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи; про невиконання умов договору оренди не було зазначено ані відповідачем у відзиві на позов, ані у клопотанні 3-ї особи ГУ Держгеокадастру у Полтавській області;

- у справі відсутні докази порушення позивачем порядку користування земельними ділянками за договором оренди упродовж його дії та доказів звернення орендодавця з приводу неналежного виконання орендарем умов договору, зокрема щодо неповної чи несвоєчасної сплати орендної плати за землю;

- позивач вжив всіх необхідних заходів, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", для реалізації свого переважного права на поновлення договору на новий строк, в той час як відповідач безпідставно ігнорує процедуру поновлення договору та не прийняв відповідного рішення у встановлений строк;

- оскільки СФГ "Дяченко В.В." належним чином виконувало обов`язки за договором, за 4 місяці до закінчення строку дії договору повідомило відповідача про свій намір продовжити користування землею, і орендодавець не висловлював у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк, а після закінчення строку договору оренди позивач продовжив користування земельними ділянками та упродовж одного місяця після закінчення строку договору відсутнє рішення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди землі, тому наявні підстави для визнання укладеної додаткової угоди до договору в редакції, що наведена позивачем у позовній заяві;

- щодо порушень судом норм процесуального права скаржник звертає увагу, що в позовній заяві ним було визначену третьою особою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, питання про залучення якої до участі у розгляді справи судом першої інстанції не вирішувалося, хоча суд направляв йому копії процесуальних документів та врахував отримані письмові пояснення при розгляді справи; крім того, в описовій частині ухвал місцевого суду від 10.12.2024 та від 21.01.2025 неправильно вказано найменування позивача та відповідача у справі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.04.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СФГ "Дяченко В.В." на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/2176/24 на 20.05.2025 о 14:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

22.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Лохвицької міської ради надійшло повідомлення про отримання ухвали суду від 09.04.2025.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025, у зв`язку із відставкою судді Здоровко Л.М. для розгляду справи сформовано колегію судді у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Попков Д.О.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025, у зв`язку із відпусткою судді Попкова Д.О. для розгляду справи сформовано колегію судді у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тихий П.В.

До початку розгляду апеляційної скарги відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 20.05.2025 не з`явилися; про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що СФГ "Дяченко В.В." є орендарем чотирьох земельних ділянок площею 114,00 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Лохвицької міської ради (раніше Свиридівська сільська рада) Миргородського (раніше Лохвицького) району Полтавської області, які ним використовуються для ведення фермерського господарства, а саме: з кадастровими номери :00:001:0234, :00:002:1088, :00:001:0809, :00:001:0810 на підставі Типового договору оренди землі від 16.05.2012, укладеного між СФГ "Дяченко В.В." (орендар) та Лохвицькою районною державною адміністрацією (орендодавець).

За умовами пункту 8 цього договору він був укладений на 5 років з 16.05.2012 до 15.05.2017.

25.05.2017 СФГ "Дяченко В.В." та Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області уклали додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 16.05.2012, відповідно до якої договір оренди землі викладений в новій редакції, зокрема, пунктом 8 договору визначено строк дії договору - 7 років, починаючи з 13.11.2017 до 12.11.2024.

Також зазначеним пунктом 8 передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

20.10.2017 між СФГ "Дяченко В.В." та Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області укладено ще одну додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 16.05.2020, відповідно до якої внесені зміни щодо нормативної грошової оцінки землі та розміру орендної плати, інші пункти залишені без змін.

Право оренди на чотири земельні ділянки зареєстровано 10.07.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, номер запису про інше речове право 21368060 (право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0809); номер запису про інше речове право 21387464 (право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:1088); номер запису про інше речове право 21388824 (право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0234), номер запису про інше речове право 21368507 (право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0810). Строк дії оренди 12.11.2024.

З метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі СФГ "Дяченко В.В.", за 4 місяці до закінчення строку дії договору оренди, направило Лохвицькій міській раді Полтавської області лист-повідомлення від 04.07.2024 вих. №7 про намір поновити типовий договір оренди землі від 16.05.2012 на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:001:0234, :00:001:0809, :00:002:1088 (за виключенням земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0810, яку орендар не бажає в подальшому використовувати) разом з проєктом додаткової угоди.

Питання про внесення змін до договорів оренди землі на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (Свиридівський старостинський округ) шляхом укладання додаткової угоди СФГ "Дяченко В.В." (кадастрові номера :00:001:0234, :00:001:0809, :00:002:1088) було винесено на розгляд на пленарному засіданні 64 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області 07.11.2024.

08.11.2024 представником СФГ "Дяченко В.В." до Лохвицької міської ради було направлено адвокатський запит щодо надання витягу з протоколу 64 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 07.11.2024 в частині розгляду питання щодо продовження дії договору оренди землі від 16.05.2012 та внесення змін до договору між Лохвицькою РДА та СФГ "Дяченко В.В." на земельні ділянки площею 85,4394 га з кадастровими номерами :00:001:0234, :00:002:1088, :00:001:0809 на підставі заяви від 04.07.2024 та отримання відповідно рішення Міськради з цього питання.

15.11.2024 виконавчим комітетом Лохвицької міської ради була надана відповідь за №03-01/1389 на адвокатський запит представника позивача та додано витяг із протоколу пленарного засідання 64 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 07.11.2024 в частині розгляду питання продовження дії договору від 16.05.2012.

Так, по питанню 24 щодо внесення змін до договорів оренди землі на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (Свиридівський старостинський округ) шляхом укладання додаткової угоди із СФГ "Дяченко В.В." (на земельні ділянки з кадастровими номериами :00:001:0234, :00:002:1088, :00:001:0809) зазначено, що проект рішення №36 Про внесення змін до договорів оренди землі на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (Свиридівський старостинський округ) шляхом укладання додаткової угоди СФГ "Дяченко В.В." (кадастрові номери :00:001:0234, :00:002:1088, :00:001:0809) не прийнято як рішення ради, відхилено.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, позивач зазначає, що після закінчення терміну дії договору оренди землі СФГ "Дяченко В.В." продовжує користуватися за цільовим призначенням земельними ділянками, належним чином виконує умови договору та, зокрема, сплачує орендну плату за користування землею за період жовтень, листопад, грудень 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.11.2024 на суму 64101,00грн з відміткою банку.

Позивач стверджує, що ним дотримано порядок, передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" для укладення договору оренди на новий строк, проте відповідач, не висунувши будь-яких обґрунтованих заперечень проти цього, ухиляється від прийняття рішення стосовно поновлення договору оренди земельних ділянок на новий строк, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області 05.03.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №917/2176/24, яким у позові відмовлено повністю, з підстав, що вказувалися раніше.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини і юридичні факти.

Предметом цього спору є вимога про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 16.05.2012 в редакції, наведеній у позовній заяві.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України "Про оренду землі".

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.ст. 1, 2 Закону України "Про оренду землі").

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (ст. 124). Проте саме Закон України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній до 16.07.2020, - станом на момент укладення договору оренди землі від 16.05.2012) мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч. 1 цієї статті).

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).

При цьому частиною 6 вказаної статті було передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Разом із тим за змістом ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - із 16.07.2020), яким ст. 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції, та стосується лише переважного права орендаря (ч.ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Поновлення ж договору (ч. 6 попередньої редакції ст. 33 Закону України "Про оренду землі") тепер регулюється ст. 126-1 Земельного кодексу України.

Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами 3 і 4 такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені ст. 33 цього Закону та ст. 126-1 Земельного кодексу України.

Правила, визначені ст. 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Згідно з ч. 2 ст. 126-1 Земельного кодексу України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Також відповідно до ч. 1 ст. 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже ст. 126-1 Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).

Разом із тим, як вже зазначалося, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених ч. 1 ст. 126-1 Земельного кодексу України. Тобто поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в ст. 126-1 Земельного кодексу України, за загальним правилом заборонено.

Отже, зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується саме на положеннях ст. 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України "Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними.

Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 23.11.2023 у справі №906/1314/21 у спорі, що виник з договору оренди землі стосовно продовження орендних правовідносин.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції Закону № 340-IX, яка була чинна станом на 04.07.2024, тобто на день, коли СФГ "Дяченко В.В." направило Лохвицькій міській раді лист-повідомлення про намір поновити договір оренди землі від 16.05.2012, шляхом укладення додаткової угоди до договору про поновлення його на новий строк.

За приписами ч.ч. 1 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення позивач з листом-повідомленням №7 від 04.07.2024, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із ст. 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (ч. 9 цієї ж статті).

Таким чином, нова редакція ст. 33 Закону України "Про оренду землі", на відміну від попередньої редакції цієї статті, надає орендарю переважне право перед іншими особами на укладення нового договору, а не поновлення попереднього. Сторони договору оренди можуть погодити істотні умови і укласти новий договір оренди на тих самих або нових погоджених сторонами умовах, при цьому укладення нового договору у відповідності до цієї статті здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі ст. 122 ЗК України. Також нова редакція цієї статті вже не містить положення про можливість поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк, яке раніше було зазначено в частині шостій цієї статті та фактично встановлювало механізм "мовчазної згоди", який (механізм) після розмежування процедур переважного права та поновлення договору оренди врегульований законодавцем саме у ст. 126-1 ЗК України.

Колегія суддів зауважує, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (як у попередній, так і в чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дія спірного договору оренди землі від 16.05.2012, з урахуванням додаткової угоди від 25.05.2017 про поновлення (продовження) договору на 7 років, сплинула 12.11.2024.

Як також встановлено, з метою використання переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк СФГ "Дяченко В.В." на виконання умов договору та вимог законодавства, яке регламентує поведінку орендаря, завчасно (за 4 місяці) до закінчення строку дії договору оренди звернулося до Лохвицької міської ради Полтавської області з листом-повідомленням від 04.07.2024 вих. № 7 про намір поновити договір оренди землі від 16.05.2012 на земельні ділянки з к.н. :00:001:0234, :00:001:0809, :00:002:1088, за виключенням земельної ділянки з к.н. :00:001:0810, яку позивач не мав наміру продовжувати орендувати.

При цьому, до листа-повідомлення орендаря від 04.07.2024, направленого на адресу орендодавця, було долучено відповідний проєкт додаткової угоди та запропоновано узгодити істотні умови договору.

Колегія суддів зазначає, що до листа повідомлення СФГ "Дяченко В.В." було додано проєкт додаткової угоди, хоча Закон України "Про оренду землі" в новій редакції передбачає необхідність направлення проєкту договору. Проте, вказана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки укладення додаткової угоди до раніше укладеного договору або укладення нового договору мають однакові правові наслідки реалізацію орендарем переважного права на продовження орендних правовідносин.

Позиція суду з цього питання підтверджена висновками Верховного Суду у постанові від 23.11.2023 у справі №906/1314/21, який залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, з урахуванням застосування нової редакції ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Матеріалами справи підтверджується, що 07.11.2024 на пленарному засіданні 64 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області було розглянуто питання № 36 про внесення змін до договорів оренди землі від 16.05.2012 на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради (Свиридівський старостинський округ) шляхом укладання додаткової угоди з СФГ "Дяченко В.В." (к.н. :00:001:0234, :00:002:1088, :00:001:0809), рішення ради не прийнято, пропозиція відхилена.

Проаналізувавши наявний в матеріалах справи Звіт про відвідуваність та персональне голосування, який є додатком до Витягу із протоколу пленарного засідання Міськради, проведеного 07.11.2024 (а.с.100, т.1), апеляційним судом встановлено, що пропозиція СФГ "Дяченко В.В." про поновлення договору оренди землі не була підтримана більшістю (1/2) голосів депутатів Лохвицької міської ради Полтавської області виключно з тих підстав, що 17 присутніх із загальної кількості 26 депутатів утрималися від голосування, а решта - 4 підтримали пропозицію, - 5 не з`явилися на голосування.

З наведеного слідує, що вищевказане голосування депутатів при прийнятті рішення від 07.11.2024 не можна вважати таким, що висловило чітку позицію Лохвицької міської ради "за" чи "проти" продовження орендних правовідносин з СФГ "Дяченко В.В.", оскільки будь-якого рішення по цьому питанню Міськрадою фактично не було прийнято. Тобто, у даному випадку відсутнє будь-яке письмове рішення Міської ради, яке б відображало позицію орендодавця у вигляді саме згоди чи відмови в укладенні додаткової угод з орендарем (позивачем).

При цьому, колегія суддів враховує, що рішення пленарного засідання Лохвицької міської ради Полтавської області від 07.11.2024 про відхилення пропозиції СФГ "Дяченко В.В." щодо поновлення договору оренди землі було прийнято не тому, що відповідач як орендодавець висловив будь-які обґрунтовані заперечення або прямо зазначив про відсутність своєї згоди на продовження орендних правовідносин з позивачем, а виключно з тих мотивів, що переважна більшість депутатів утрималася від голосування, тобто відмовилися брати участь у розгляді цього питання по суті та відмовилися від прийняття рішення "за" чи "проти" відповідної пропозиції позивача, а решта депутатів підтримала відповідну пропозицію або не були присутні на голосуванні.

Судова колегія також приймає до уваги, що жоден із депутатів як уповноважений представник територіальної громади в особі Лохвицької міської ради Полтавської області із загальної кількості тих, що були присутні на пленарному засіданні 07.11.2024 та які розглядали питання щодо поновлення договору оренди землі зі СФГ "Дяченко В.В.", не висловлював жодних заперечень щодо такої пропозиції та не проголосував проти продовження орендних правовідносин з позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, 172 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, територіальні громади, які набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Кожен суб`єкт цивільного права повинен виконувати свої обов`язки, якщо вони випливають з закону або звичаю (ст. 7 ЦК України). Для цього воля такого суб`єкта має формуватися таким чином, щоб його дії були правомірними. Якщо ж суб`єкт цивільного права не виконує свій обов`язок добровільно, хоча має юридичну та фактичну можливість його виконати, то це свідчить про дефект його волі.

Зокрема, якщо суб`єкт цивільного права зобов`язаний укласти договір, але протиправно не робить цього, то це свідчить про дефект волі такого суб`єкта. Спонукання до укладення договору такого суб`єкта не може полягати у зобов`язанні його або його представника чи органу чи посадової особи судом укласти договір, прийняти рішення про його укладення тощо, бо обов`язок вчинити такі дії вже виник із закону. Якщо такий обов`язок не виконується, то додаткове покладення цього ж самого обов`язку судом, з одного боку, є неможливим, а з іншого - є неефективним, бо дефект волі стане на заваді виконанню такого обов`язку навіть у разі ухвалення судового рішення про це. До того ж судове рішення про зобов`язання ради вчинити певні дії не має механізму реалізації, оскільки рішення ради приймаються на сесіях колегіально.

Натомість спонукання суб`єкта цивільного права до укладення договору опосередковується позовною вимогою про визнання договору укладеним. Така позовна вимога опосередковує спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України (зміна правовідношення). У разі задоволення такої позовної вимоги цивільні права та обов`язки за договором набуваються, змінюються або припиняються внаслідок заміни волі та волевиявлення відповідача судовим рішенням, яке тим самим виправляє дефект волі відповідача. Отже, в разі задоволення позовної вимоги про визнання договору оренди (додаткової угоди до договору оренди) укладеним, як відсутність рішення відповідної ради щодо укладення договору, так і непідписання його сільським, селищним, міським головою не має правового значення.

Отже, відсутність рішення ради про укладення договору (або навіть рішення ради про відмову в його укладенні) саме по собі не може бути підставою для відмови в позові про визнання договору укладеним (аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 05.06.2024 у справі №910/5994/23).

У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №905/650/19, від 23.11.2023 у справі №906/1314/21 акцентовано увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

Суд зауважував, що відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, у тому числі, підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України.

У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом ст. 3 ЦК України та ст. 33 Закону України "Про оренду землі", орган державної влади чи місцевого самоврядування як власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.

Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Іншим прикладом нехтування обов`язком добросовісно провести переговори є відсутність будь-якої реакції орендодавця на звернення орендаря (п. 6.38 постанови Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21).

Як відмова від укладення договору з надуманих мотивів, так і безпідставне ухилення від переговорів щодо його укладення становить необґрунтоване припинення переговорів, що є порушенням обов`язку добросовісно вести переговори (п. 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц). У подібних випадках суд може задовольнити вимогу орендаря про визнання укладеним договору на новий строк (додаткової угоди до договору).

Водночас необхідною умовою вирішення спору є встановлення правомірності і добросовісності поведінки орендаря, дотримання ним порядку реалізації свого права в межах орендних правовідносин сторін та відповідність приписам законодавства проекту договору.

Це означає, що для поновлення договору оренди орендар до закінчення строку оренди мав завчасно, у розумний строк (якщо такий строк не був встановлений договором) звернутися до орендодавця з офертою, тобто з проектом відповідного договору, а орендодавець мав розглянути цей проект і або погодитися з ним, або відхилити, або за необхідності провести з орендарем переговори щодо нового строку оренди або зміни умов.

Як встановлено апеляційним господарським судом, СФГ "Дяченко В.В." як користувач земельних ділянок з метою використання свого переважного права щодо поновлення договору оренди відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" з дотриманням умов договору та вимог чинного законодавства звернувся до Лохвицької міської ради Полтавської області із листом-повідомленням від 04.07.2024 про поновлення договору оренди землі на умовах, визначених додатковою угодою.

До листа-повідомлення від 04.07.2024 вих. №7 позивач надав проєкт додаткової угоди про продовження (поновлення) договору оренди землі від 16.05.2012 на той же самий строк - 7 років, який був передбачений попередньою додатковою угодою від 25.05.2017.

У проекті додаткової угоди орендар просив змінити пункт 5 договору оренди в частині надання йому в користування трьох земельних ділянок з к.н. :00:001:0234, :00:001:0809, :00:002:1088, за виключенням однієї земельної ділянки з к.н. :00:001:0810, яку СФГ "Дяченко В.В." не мало наміру продовжувати використовувати.

При цьому, пункт 9 договору оренди позивач просив змінити шляхом збільшення орендної плати до 12% нормативної грошової оцінки (замість 8%, як передбачено попередньою редакцією), що в сумі становить 216650,15грн за кожен календарний рік (замість 178719,80грн у попередній редакції договору).

Колегія суддів зазначає, що запропонований СФГ "Дяченко В.В." проєкт додатковою угоди, який був направлений Лохвицій міської ради Полтавської області, відповідав вимогам земельного та податкового законодавства та містив пропозицію про продовження орендних правовідносин на той самий строк, який був передбачений попереднім договором, та максимально вигідні умови в частині розміру орендної плати (граничний розмір орендної плати 12%), при цьому містив лише пропозицію про зміну умов договору в частині виключення однієї (окремо сформованої) земельної ділянки з чотирьох, які орендувалися позивачем.

У постанові від 21.09.2022 у справі №926/2720/21 Верховний Суд, серед іншого, зазначив про те, що у випадку, якщо орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився із запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в межах своїх повноважень, а отже суди повинні також відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним.

Натомість, за встановлених обставин у цій справі, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що Лохвицька міська рада Полтавської області будь-яким чином проводила з СФГ "Дяченко В.В." переговори щодо запропонованих змін до умов договору, або ж пропонувала орендарю свої умови договору. Зазначена інформація відсутня також у витязі до пленарного засідання Міської ради від 07.11.2024.

Судова колегія відзначає, що у справі відсутні будь-які заперечення відповідача проти запропонованих позивачем змін до умов договору, зокрема, щодо збільшення розміру орендної плати (з 8% до 12% від нормативної грошової оцінки) та щодо виключення однієї з чотирьох орендованих земельних ділянок, як і відсутні відомості про те, що Лохвицька міська рада Полтавської області мала намір розпорядитися цими земельними ділянками у будь-який інший ефективний спосіб, зокрема, шляхом продажу права оренди на конкурентних засадах (земельних торгах) та взагалі, що є інші особи, які виявили намір користуватися цими земельними ділянками.

Досліджуючи зміст витягу з рішення Лохвицької міської ради від 07.11.2024, колегією суддів встановлено, що в ньому не наведено жодних обґрунтованих мотивів його прийняття (по питанню №36) та відповідачем не надано належним і допустимих доказів, з яких суд мав можливість встановити саме наявність волевиявлення Міської ради на припинення орендних правовідносин з СФГ "Дяченко В.В." за договором оренди землі від 16.05.2012, оскільки, як встановлено судом, частина депутатів (4) проголосувала за поновлення договору, а решта присутніх (17) утрималися від голосування.

Доказів прийняття Лохвицькою міською радою рішення саме про відмову від поновлення договору оренди ані зміст витягу з рішення пленарного засідання від 07.11.2024, ані інші наявні матеріали справи не містять.

Апеляційним господарським судом встановлено, що Лохвицька міська рада проєкт додаткової угоди позивача належним чином не розглянула, жодних заперечень щодо умов додаткової угоди не висловила та фактично відмовила СФГ "Дяченко В.В." у поновленні договору оренди виключно з тих мотивів, що більшість з присутніх на пленарному засіданні депутатів (17 з 26) утрималися від голосування, тобто самоусунулися від належного розгляду цього питання та прийняття відповідного рішення за або проти (з наведенням обґрунтованих мотивів прийняття такого рішення).

При цьому, відповідачем в ході розгляду справи не заперечувалися обставини отримання від позивача проєкту додаткової угоди на запропонованих ним умовах та відсутність проведення з орендарем будь-яких переговорів щодо узгодження істотних умов договору.

Судова колегія апеляційної інстанції також враховує, що відповідач, отримавши від позивача пропозицію про поновлення договору оренди, не повідомляв СФГ "Дяченко В.В." про неможливість досягнення між сторонами домовленостей щодо зміни істотних умов договору. Лохвицька міська рада Полтавської області як в досудовому процесі, так і в ході судового розгляду справи також не ставила питання про порушення позивачем порядку виконання умов договору, у тому числі в частині сплати орендної плати.

Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач упродовж дії договору належно виконував свої обов`язки орендаря, у тому числі продовжував сплачувати орендну плату на умовах договору оренди, що підтверджується, зокрема, платіжною інструкцією від 11.11.2024 на суму 64101,00грн на підтвердження сплати орендних платежів за жовтень, листопад та грудень 2024 року

За приписами ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цьго Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів враховує, що відповідачем як власником земельних ділянок в ході розгляду справи не зазначалося про порушення позивачем умов договору оренди та не надано суду доказів існування заборгованості з орендної плати.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про порушення СФГ "Дяченко В.В." умов договору упродовж його дії, тоді як Лохвицька міська рада, заперечуючи проти позову виключно з мотивів неприйняття відповідного рішення на пленарному засіданні 07.11.2024, про такі порушення в ході розгляду справи як в суді першої, так і в апеляційній інстанції не зазначала.

Жодної інформації про наявність порушень СФГ "Дяченко В.В." умов договору оренди землі від 16.05.2012 упродовж його дії також не було встановлено і під час проведення пленарного засідання Міської ради 07.11.2024 та при прийнятті рішення про відхилення пропозиції позивача про продовження договору оренди.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Лохвицької міської ради від 07.11.2024 про відхилення пропозиції СФГ "Дяченко В.В." щодо продовження дії договору оренди від 16.05.2012, не може бути належною та обґрунтованою підставою для відмови у позові.

За приписами ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Матеріали справи не містять доказів, що Лохвицька міська рада у будь-який спосіб повідомляла СФГ "Дяченко В.В." про неможливість досягнення домовленості щодо розміру орендної плати чи інших умов договору, як і відсутні докази незгоди відповідача із запропонованими позивачем умовами договору в частині виключення однієї з чотирьох орендованих земельних ділянок.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що землекористувачем у даному випадку є фермерське господарство, для якого земля є основним засобом виробництва. При цьому за змістом норм Законів України "Про фермерське господарство" та "Про державну підтримку сільського господарства" фермерське господарство є об`єктом державної підтримки, зокрема цільове спрямування державної підтримки забезпечується пріоритетним її наданням малим сільськогосподарським товаровиробникам, у тому числі сімейним фермерським господарствам, які мають у власності та/або користуванні не більше 100 га земель сільськогосподарського призначення та річний дохід яких від реалізації продукції не перевищує 5 мільйонів гривень.

Натомість, Лохвицька міська рада Полтавської області як власник земельних ділянок фактично ухилилася від проведення переговорів з землекористувачем та узгодження істотних умов для реалізації переважного права СФГ "Дяченко В.В.", зазначених вимог закону не врахувала та своє рішення про відмову у продовженні договору оренди належним чином не обґрунтувала.

При цьому, факт відхилення запропонованого позивачем проєкту додаткової угоди на пленарному засіданні Лохвицької міської ради від 07.11.2024 виключно з тих підстав, що переважна більшість депутатів утримались від голосування, не може бути визнано судом належним та достатнім обґрунтуванням для відмови в укладенні договору оренди на новий строк.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №925/604/24, правовідносини в якій є подібними цій справі.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даному випадку позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, тому останній може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування", натомість відповідач знехтував своїм обов`язком, зокрема, належним чином розглянути лист орендаря про поновлення договору оренди, не пропонуючи та не погоджуючи жодних умов орендареві та виніс рішення, яким без будь-яких обґрунтувань та мотивів не прийня проєкт рішення про поновлення договору.

Що стосується посилання місцевого господарського суду на те, що ч.ч. 1 5 та ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" містять дві окремі правові підстави реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі, як і на те, що вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою механізмом застосування та правовими наслідками, то колегія суддів зазначає, що такі висновки були зроблені на підставі застосування судом попередньої редакції Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі від 16.05.2012) та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 16.05.2012 в запропонованій ним редакції, зокрема, пункт 8 договору оренди викласти в такій редакції: "Договір укладено на 7 років, починаючи з 13.11.2024 по 12.11.2031 ... ".

Водночас, ч. 5 ст. 188 ГК України встановлено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З наведеної норми слідує, що за загальним правилом договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності судовим рішенням.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №921/530/18 зазначила про те, що, якщо договір змінений судом, то відповідне договірне зобов`язання змінюється з моменту набрання рішенням суду законної сили (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Отже, умови запропонованої позивачем додаткової угоди про те, що договір укладено починаючи з 13.11.2024 (п. 3), а також про те, що додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами (п. 6) не можуть бути визнані судом укладеними, оскільки у даному випадку додаткова угода укладається саме на виконання рішення суду та договір вважається зміненим (набирає чинності) саме з набранням чинності даним судовим рішенням.

При цьому, оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), апеляційний господарський суд не може визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди на 7 років з моменту ухвалення судового рішення, тобто на строк, який є більшим ніж до 12.11.2031, як запропоновано позивачем.

Також судова колегія не вбачає за можливе визнати укладеною умову додаткової угоди (п. 7) про те, що додаткова угода укладена у двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, оскільки у даному випадку додаткова угода оформлюється (укладається) не в паперовому вигляді з відповідною кількістю примірників, а затверджується в резолютивній частині судового рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення місцевим судом норм процесуального законодавства, зокрема те, що суд не вирішив питання про залучення до участі у справі третьої особи ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, колегія суддів відхиляє як підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки: зміст позовної заяви СФГ "Дяченко В.В." не містить будь-яких вимог (клопотань), заявлених до суду про залучення третьої особи, тому, за відсутності відповідних вимог, вирішення цього питання входило до дискреційних повноважень суду, який, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно вирішував доцільність розгляду цього питання. Крім того, матеріали справи свідчать, що у даному випадку будь-які права, інтереси та обов`язки такої особи судом не вирішувалися, оскільки ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вже не є розпорядником спірних земельних ділянок, тоді як судом встановлено неналежне виконання обов`язків саме відповідачем у справі Лохвицькою міською радою Полтавської області, до якої позивачем було заявлено відповідні позовні вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до висновку, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, відтак рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню із прийняттям у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга СФГ "Дяченко В.В." підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24 - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволенні позову та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у редакції, наведеній у резолютивній частині цієї постанови. В решті заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому на виконання вимог ч. 5 ст. 129 ГПК України судом враховано причини виникнення спору, поведінку відповідача як під час розгляду справи, так і його дії щодо досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи результат перегляду справи в апеляційному порядку та фактичне вирішення справи на користь позивача, зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Дяченко Віктор Володимирович" на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.03.2025 у справі №917/2176/24 - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "Дяченко Віктор Володимирович" до Лохвицької міської територіальної громади (Лохвицької міської ради) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 31.10.2016 задовольнити частково.

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 31.10.2016 року у наступній редакції:

"Додаткова угода

про внесення змін до договору оренди землі № б/н від 16 травня 2012 року, кадастрові номери земельних ділянок - :00:001:0234, площа - 36,0728 га; :00:002:1088, площа - 31,1761 га; :00:001:0809, площа - 18,1905га;

м. Лохвиця __ ________ ______ р.

1. Преамбулу договору викласти в новій редакції:

" Орендодавець (уповноважена ним особа): Лохвицька міська рада в особі міського голови Радька Віктора Івановича, що діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з одного боку та Орендар: Селянське (фермерське) господарство "Дяченко Віктор Володимирович", в особі голови господарства Дяченко Віктора Володимировича, що діє на підставі Статуту, з другого боку, уклали цей договір про нижченаведене ".

2. Пункт 5 договору викласти в новій редакції:

" Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить:

кадастровий номер :00:001:0234 - 817880,16 гривень;

кадастровий номер :00:002:1088 - 638537,11 гривень;

кадастровий номер :00:001:0809 - 349000,67 гривень.

3. Пункт 8 договору викласти в новій редакції:

" Договір укладено на 7 років, - до 12 листопада 2031 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Орендар, якщо має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. "

4. Пункт 9 договору викласти в новій редакції:

" Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, що в сумі становить 216650,15грн (двісті шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 15 коп) за кожний календарний рік ".

5. Інші пункти договору залишаються без змін.

6. Ця Додаткова угода набирає чинності з моменту набрання рішенням суду законної сили та є невід`ємною частиною договору оренди землі від 16.05.2012.

Орендодавець: Лохвицька міська рада (; 37200, Полтавська обл, м. Лохвиця, вул. Перемоги, 19 Лохвицька міська ТГ () р/р ПА 0016610, ГУК у Полт. обл/тг м. Лохвиця код 18010900Орендар: Селянське (фермерське) господарство "Дяченко Віктор Володимирович" (; 37213, Полтавська обл., Мирогородський р-н, с. Свиридівка, вул. Шевченка, 11) р/р НОМЕР_1 в АТ "Полтава-Банк", код 331489
В.І. Радько В.В. Дяченко

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області (вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця Миргородського р-ну Полтавської обл., 37200; ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Дяченко Віктор Володимирович" (вул. Шевченка, 11, с. Свиридівка Миргородського р-ну Полтавської обл., 37213; ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 3028,00грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4542,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 30.05.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Тихий