номер провадження справи 22/68/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 Справа № 908/784/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/784/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н (вул. 2 Набережна, буд. 36А, м. Самар (Новомосковськ), Дніпропетровська область, 51200)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя (вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063)

про стягнення 172 096,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

26.03.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява (вих. № 25/03/25 від 25.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 172096,96 грн. за спожиту електроенергію.

Позов подано на підставі ст. 1212 ЦК України.

За умовами п. 3.2 договору № 289 від 26.02.2024, укладеного між сторонами в справі та Військовою частиною НОМЕР_1 , відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу вартість комунальних послуг та/або енергоносіїв, спожитих у процесі використання майна Військовою частиною НОМЕР_1 . Підставою для такого відшкодування, згідно п. 3.3 договору, є окремі тристоронні договори на відшкодування вартості комунальних послуг. Між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 був підписаний тристоронній договір про відшкодування послуг з електропостачання, який був надісланий для підписання відповідачу. Однак, відповідач договір не підписав. Згідно підписаного позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 актів від 02.09.2024 та від 17.10.2024, за період з 26.02.2024 по 02.09.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 було спожито 18,864 кВт*год електроенергії на суму 172096,96 грн.

14.04.2025 через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк надійшла відповідь на відзив. Договір № 289 від 26.02.2024 з актами приймання-передачі майна від 26.02.2024 та від 02.09.2024 є лише підтвердженням факту користування Військовою частиною НОМЕР_1 приміщенням і не є підставою для відшкодування вартості спожитої електроенергії. Між сторонами в справі не підписано жодного договору на відшкодування вартості спожитої електроенергії, від підписання якого ухилився саме відповідач. Таким чином, несплата відповідачем коштів за користування електроенергією за відсутності укладеного договору призвела до недоотримання позивачем належних йому грошових коштів у сумі 172096,96 грн., які він просить стягнути на підставі ст. 1212 ЦК України.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

08.04.2025 через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк надійшов відзив. У задоволенні позову просив відмовити. Визнав укладення договору № 289 від 26.02.2024. Окремі тристоронні договори на відшкодування комунальних послуг не укладені, що є порушенням договірних відносин з боку позивача. За весь період дії договору № 289 позивачем не надавалося відповідачу розрахункових документів за фактично спожиту електроенергію Військовою частиною НОМЕР_1 . Позивач надіслав відповідачу договір та рахунок від 07.09.2024 про сплату за електроенергію лише 06.12.2024, що унеможливило сплату в рамках діючого бюджетного законодавства, а саме: Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби. Грошові кошти в сумі 172096,96 грн. не можуть кваліфікуватися як безпідставно отримане майно, оскільки відносини між сторонами виникли на підставі тристороннього «Договору розміщення».

15.04.2025 через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк надійшло заперечення на відповідь на відзив. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки за наявності договірних відносин між сторонами, відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 26.03.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/784/25 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.03.2025 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/784/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Таким чином, розгляд справи по суті в цій справі розпочався з 01.05.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. на лікарняному з 29.05.2025 по 04.06.2025 включно, рішення по суті ухвалено судом 05.06.2025.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

Товариству з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н належить на праві приватної власності нерухоме майно: автозаправочна станція з магазином мілкоштучних товарів загальною площею 147 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

26.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н (Сторона 1, позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 2) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Запоріжжя (Сторона 3, відповідач) був укладений Договір № 289 про використання майна для розміщення військових частин/підрозділів/установ в порядку ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно п. 1.1 Договору, Сторона 1 передає Стороні 2 на умовах безоплатного використання нерухоме майно для розміщення у період дії воєнного стану в Україні підрозділів, а саме: автозаправочна станція з магазином мілкоштучних товарів площею 147 кв.м, що розташоване за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Таврійське, вул. Запорізька, буд. 185а. При цьому, Сторона 3 зобов`язується відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг та/або енергоносіїв, фактично спожитих в процесі використання майна Стороною 2.

За умовами п. 3.2, Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги, які споживаються Стороною 2, під час дії цього Договору, при цьому комунальними послугами вважаються послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 3.3, підставою для вартості спожитих Стороною 2 комунальних послуг є окремі договори на відшкодування вартості кожної окремої комунальної послуги, укладені між Стороною 1 та Стороною 3 та розрахункові документи, підтверджуючі обсяги фактичного споживання Стороною 2 відповідної комунальної послуги, виставлені Стороні 1 постачальниками таких послуг.

За умовами п.п. 6.2, 6.5 Сторона 1 зобов`язалася: укласти зі Стороною 3 окремі договори на відшкодування вартості відповідних спожитих комунальних послуг; щомісяця, не пізніше 20 числа поточного місяця, надавати Стороні 3 розрахункові документи за фактично спожиті Стороною 2 комунальні послуги.

Згідно п. 8.1, Сторона 3 має право вимагати від Сторони 1 надання необхідних розрахункових документів, інформації щодо обсягів спожитих ресурсів, тарифів, за якими здійснюється нарахування, тощо, з метою виконання умов цього Договору. У разі ненадання підтверджувальних та розрахункових документів Сторона 3 звільняється від зобов`язань за цим Договором.

При цьому, згідно п. 8.2 Договору, Сторона 3 зобов`язалася відшкодувати Стороні 1 вартість фактично спожитих під час дії цього Договору Стороною 2 комунальних послуг.

Договір розпочинає свою дію з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі майна та діє до 31.12.2024.

На виконання умов Договору № 289 від 26.02.2024, згідно акту приймання-передачі майна від 26.02.2024 позивач передав, а Військова частина НОМЕР_1 (Сторона 2) прийняла в користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з метою розміщення військовослужбовців.

Вказане нерухоме майно було повернуто Стороною 2 Стороні 1 згідно акту приймання-передачі майна (повернення) від 02.09.2024.

Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 фактично використовувала належне позивачу нерухоме майно в період із 26.02.2024 по 02.09.2024.

26.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н (Балансоутримувач, позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (Споживач) був підписаний тристоронній Договір про відшкодування вартості послуг з електропостачання та забезпечення перетікань електричної енергії.

Третьою стороною цього Договору є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Запоріжжя (Платник за договором), з боку якого Договір не підписано.

Згідно п. 1.1 Договору, відповідно до умов Договору № 289 від 26.02.2024 Балансоутримувач забезпечує Споживача послугами електропостачання та забезпечення перетікань електричної енергії для здійснення службової діяльності. Платник відшкодовує Балансоутримувачу вартість послуги спожитої електричної енергії та послуги з забезпечення перетікань електричної енергії Споживачем згідно наданих актів-рахунків на відшкодування вартості послуг з електропостачання та послуг із забезпечення перетікань електричної енергії у терміни та на умовах, передбачених даним Договором.

Щомісячно останнього числа місяця Балансоутримувач і Споживач фіксують покази лічильника, Балансоутримувач оформлює акт початкових та кінцевих показників споживання електричної енергії. Цей акт підписується Балансоутримувачем та Споживачем. Акт-рахунок про відшкодування вартості послуг з електропостачання та послуг із забезпечення перетікань електричної енергії підписуються Балансоутримувачем, Споживачем та Платником. Платник протягом 10 банківських днів з моменту отримання платіжних документів на відшкодування вартості послуг перераховує кошти на рахунок Балансоутримувача (п.п. 2.3., 2.2.3, 2.3.5).

Між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 був підписаний акт № 1 за 02.09.2024 початкових та кінцевих показників споживання електричної енергії та перетікань активної електричної енергії, що використані на об`єкті, який виступає предметом Договору № 289 від 26.02.2024.

Згідно цього акту, всього за період з 26.02.2024 по 02.09.2024 використано 18,864 кВт*год.

Постачальником електроенергії: ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» споживачу: ТОВ БІФРОСТ-Н було виставлено рахунок на оплату № 0919 від 07.09.2024 на суму 172096,96 грн. на оплату фактично спожитої електричної енергії в обсязі 18,864 кВт*год, поставленої в період: березень-серпень 2024.

Між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 був підписаний акт-рахунок № 1 від 07.10.2024, згідно якого за Договором № 289 від 26.02.2024 фактично й у повному обсязі надані послуги з електропостачання, компенсації перетікання активної електричної енергії за період з 26.02.2024 по 02.09.2024 на суму 172096,96 грн. з ПДВ (обсяг: 18,864 кВт*год).

06.11.2024 позивач листом з описом вкладення надіслав на адресу місцезнаходження відповідача оригінал Договору про відшкодування вартості послуг з електропостачання та забезпечення перетікань електричної енергії від 26.02.2024 в 3-х екземплярах, оригінал акту № 1 за 02.09.2024, оригінал акту-рахунку № 1 від 07.10.2024 в 3-х екземплярах.

Надіслання вказаних документів підтверджується поштовою накладною від 06.12.2024, фіскальним чеком та описом вкладення в цінний лист.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

За своєю правовою природою Договір № 289 від 26.02.2024 про використання майна для розміщення військових частин/підрозділів/установ в порядку ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», укладений між сторонами в справі та Військовою частиною НОМЕР_1 , є договором найму.

Відповідно ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно п. 2.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448, квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться: квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)).

КЕВ (КЕЧ) або військові частини оформляють договори про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями. Договори до підписання перевіряються та візуються головним бухгалтером і юрисконсультом КЕВ (КЕЧ) (п. 5.8 цього Положення). За своєчасне укладення договорів відповідає начальник КЕВ (КЕЧ). КЕВ (КЕЧ) відповідає за своєчасне проведення розрахунків за спожиті військовою частиною комунальні послуги та енергоносії в межах встановлених лімітів.

Відповідно п. 8.8 вказаного Положення, оплата спожитих комунальних послуг та енергоносіїв за військові частини, які розміщуються (у тому числі тимчасово) на фондах, що орендовані МО України, здійснюється за договорами про постачання (відшкодування вартості спожитих) комунальних послуг та енергоносіїв квартирно-експлуатаційними органами, у зоні відповідальності яких знаходяться займані об`єкти, на підставі укладених договорів оренди згідно із пунктом 5.12 розділу V цього Положення.

Відповідно п.п. 3, 17 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (у редакції станом на 26.02.2024), в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони; встановлювати для фізичних і юридичних осіб військово-квартирну повинність з розквартирування військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів, особового складу служби цивільного захисту, евакуйованого населення та розміщення військових частин, підрозділів і установ.

У пунктах 1.1, 3.2 Договору № 289 від 26.02.2024 сторони визначили, що Сторона 3 (відповідач) зобов`язується відшкодувати Стороні 1 (позивачу) вартість комунальних послуг та/або енергоносіїв, фактично спожитих в процесі використання майна Стороною 2. Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги, які споживаються Стороною 2, під час дії цього Договору, при цьому комунальними послугами вважаються, зокрема послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

Тобто, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати спожиті Стороною 3 за Договором № 289 від 26.02.2024 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) послуги з постачання електричної енергії.

Згідно підписаного між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 акту № 1 від 02.09.2024, останньою було спожито за період з 26.02.2024 по 02.09.2024 18,864 кВт*год електричної енергії.

Відповідач цієї обставини не заперечив та не спростував.

Відповідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно п. 3.3 Договору № 289 від 26.02.2024, підставою для вартості спожитих Стороною 2 комунальних послуг є окремі договори на відшкодування вартості кожної окремої комунальної послуги, укладені між Стороною 1 та Стороною 3 та розрахункові документи, підтверджуючі обсяги фактичного споживання Стороною 2 відповідної комунальної послуги, виставлені Стороні 1 постачальниками таких послуг.

Окремий тристоронній договір на відшкодування вартості комунальних послуг був укладений між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 , з боку Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя цей договір не підписаний.

Разом з тим, як визначено в п. 8.1 Договору № 289 від 26.02.2024, Сторона 3 (відповідач) має право вимагати від Сторони 1 (позивача) надання необхідних розрахункових документів, інформації щодо обсягів спожитих ресурсів, тарифів, за якими здійснюється нарахування, тощо, з метою виконання умов цього Договору.

При цьому, згідно п. 8.2 вказаного Договору, Сторона 3 зобов`язалася відшкодувати Стороні 1 вартість фактично спожитих під час дії цього Договору Стороною 2 комунальних послуг.

Відповідач вважає, що позивач не виконав свого обов`язку щодо укладення окремого договору на відшкодування вартості комунальних послуг та надання розрахункових документів.

Суд зазначає, що відповідач як зобов`язана сторона за Договором № 289 від 26.02.2024, яка є установою, що згідно законодавства здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, розуміючи споживання Військовою частиною НОМЕР_1 електроенергії в використовуваному нею об`єкті нерухомого майна, не був позбавлений можливості звернутися до позивача з вимогою надання необхідної інформації щодо цього споживання, відповідних розрахункових документів, тощо. Також не був позбавлений можливості звернутися з пропозицією щодо укладення відповідного договору на відшкодування вартості комунальних послуг.

06.11.2024 позивач листом з описом вкладення надіслав на адресу місцезнаходження відповідача оригінал Договору про відшкодування вартості послуг з електропостачання та забезпечення перетікань електричної енергії від 26.02.2024 в 3-х екземплярах, що був підписаний між ним та Військовою частиною НОМЕР_1 , оригінал акту № 1 за 02.09.2024, оригінал акту-рахунку № 1 від 07.10.2024 в 3-х екземплярах.

Відповідач договір не підписав, заперечень щодо цього договору не висловив.

Відповідне листування між сторонами в матеріалах справи відсутнє.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Суд відзначає, що добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З огляду на викладене очевидно, що дії відповідача щодо не укладення тристороннього договору на відшкодування комунальних послуг, а згодом відмови від оплати (компенсації) спожитої військовою частиною електроенергії у порушення умов Договору № 289, суперечать його попередній поведінці, що полягала у прийнятті на себе зобов`язання з такого відшкодування, є недобросовісними.

Посилання відповідача на Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби судом до уваги не приймається, оскільки дія цього Порядку поширюється на розпорядників, одержувачів коштів державного та місцевих бюджетів, відокремлені структурні підрозділи розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів), до яких застосовуються вимоги бюджетного законодавства, визначені для розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів).

Дія Порядку на позивача не поширюється.

Крім того, відповідач у відзиві визнав надіслання йому позивачем 06.11.2024 договору на відшкодування, разом з яким були надіслані, як встановлено судом, також акт та рахунок на оплату.

Разом з тим, доказів того, що відповідач намагався здійснити оплату коштів за своїми зобов`язаннями (за Договором № 289 від 26.02.2024), однак не зміг цього зробити від незалежних від нього причин, суду не надано.

Позивачем обґрунтовано позов ст. 1212 ЦК України.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок вказавши, що: - предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; - підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу; - правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; - саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відтак, обов`язком позивача є самостійне визначення позовних вимог, наведення правових підстав позову, а обов`язком суду є надання правової кваліфікації відносинам сторін та правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 265/6582/16-ц суд вказав, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

За таких обставин, у цьому спорі суд самостійно здійснює правову кваліфікацію наявним між сторонами правовідносинам та стягуваної суми.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 викладена така правова позиція: кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Відповідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

У даному випадку, зобов`язання відшкодування позивачу спожитої військовою частиною електроенергії виникла у відповідача на підставі укладеного Договору № 289 від 26.02.2024, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Постачальником електроенергії: ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» споживачу: ТОВ БІФРОСТ-Н було виставлено рахунок на оплату № 0919 від 07.09.2024 на суму 172096,96 грн. на оплату фактично спожитої електричної енергії в обсязі 18,864 кВт*год, поставленої в період: березень-серпень 2024.

Тобто, за період використання Військовою частиною НОМЕР_1 із 26.02.2024 по 02.09.2024 належним позивачу нерухомим майном, військовою частиною було спожито електричної енергії в обсязі 18,864 кВт*год на суму 172096,96 грн. Обов`язок відшкодування відповідачем позивачу спожитої Військовою частиною НОМЕР_1 електроенергії, як встановлено судом, визначено умовами Договору № 289 від 26.02.2024.

Відповідач цієї суми не заперечив та не спростував, доказів її перерахування позивачу матеріали справи не містять.

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом доведеними та обґрунтованими, з відповідача на користь позивача стягується заборгованість у сумі 172096,96 грн.

6. Судові витрати

Згідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2422,40 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БІФРОСТ-Н (вул. 2 Набережна, буд. 36А, м. Самар (Новомосковськ), Дніпропетровська область, 51200, ) 172096 (сто сімдесят дві тисячі дев`яносто шість) грн. 96 коп. заборгованості, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 05 червня 2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко