РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2025Справа № 910/2583/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Ромась Ірини Євгеніївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

про стягнення 2 614 738,36 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ромась Ірина Євгеніївна звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості (винагороди) за договором про надання послуг № 10/02-21 від 10.02.2021 року у розмірі 2 614 738,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив надані за договором інформаційно-консультаційні послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2583/25 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 15.04.2025.

20.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає, заперечує проти надання ФОП Ромась І.Є. послуг за договором, а також проти наявності оригіналу електронного документу, який поданий позивачем під назвою «Клієнти залучені до Нафтогаз».

05.05.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив.

В підготовчому судовому засіданні 15.04.2025 суд оголосив перерву до 06.05.2025.

В судовому засіданні 06.05.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.05.2025.

12.05.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення .

У судовому засіданні 20.05.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 між відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (сторона-1 за договором) та позивачем - Фізичною особою - підприємцем Ромась Іриною Євгеніївною (сторона-2 за договором) було укладено договір про надання послуг № 10/02-21, відповідно до п. 2.1. якого позивач в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, за винагороду від імені та за дорученням відповідача надавати споживачам інформаційно - консультаційні послуги з ідентифікацією та верифікацією споживачів.

Права та обов`язки сторони-1 визначені розділом 3 договору, права та обов`язки сторони-2 - розділом 4 договору.

Згідно пункту 10.1., цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021 в частині надання послуг стороною-2, та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором - в частині інших прав та обов`язків сторін.

В позовній заяві позивач стверджує, що на виконання договору ФОП Ромась І.Є. вчинено комплекс заходів, в тому числі забезпечено програмно-технічний комплекс, що дозволив оформлення заяв - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, проведення ідентифікації та верифікації споживачів, а також передавання зазначеної інформації разом з необхідним пакетом документів за допомогою технологій АРІ (JSON) безпосередньо в програмно - технічні комплекси ТОВ «ГК «Нафтогаз України». В рамках виконання договору в період з 10.02.2021 по 08.06.2022 було здійснено підключення 11 334 клієнтів.

Згідно даних отриманих від клієнтів при підключенні постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «ГК «Нафтогаз України», споживання усіма підключеними клієнтами протягом 12 місяців мало становити 17 199719 м3, відповідно винагорода ФОП Ромась І.Є. складає 2 738 195,00 грн.

26.08.2021 на рахунок ФОП Ромась І.Є. надійшли кошти у розмірі 123 411,64 грн., сплачені відповідачем в якості частини винагороди за договором № 10/02-21 за період з 10 лютого 2021 року по 31 липня 2021 року. Решти коштів в якості винагороди від відповідача не надходило. Отже, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором про надання послуг № 10/02-21 від 10.02.2021 у розмірі 2 614 738,36 грн., яку і просить стягнути позивач з відповідача, посилаючись на ст.ст.611, 526, 527, 530 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивач не надав жодних належних, допустимих та достовірних доказів надання ним послуг за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 5.1. договору розмір винагороди сторони-2 становить 2 % (два проценти) від фактичних щомісячних нарахувань споживачам до сплати за поставленим ним стороною-1 природний газ. Винагорода у розмірі 2% розраховується після завершення кожного місяця постачання природного газу протягом 12-місячного періоду.

Пунктом 5.2 договору сторони визначили, що розмір винагороди сторони-2 у розрахунковому періоді (місяці) визначається на підставі даних білінгової системи сторони-1. З метою визначення вартості послуг сторони-2 сторона-1 надає стороні-2 щомісячний звіт про обсяги споживання природного газу споживачами, що відповідають вимогам п.5.1. цього договору.

Згідно з положеннями пункту 5.3. договору, щомісячно не пізніше 14 числа за місяцем постачання природного газу, але не раніше дати отримання звіту від сторони-1, сторона-2 надсилає стороні-1 підписаний і скріплений печаткою акт приймання - передачі послуг та рахунок за попередній місяць. Рахунок має містити посилання на номер та дату цього договору. Надсилання актів та рахунків може здійснюватися засобами електронного зв`язку з обов`язковим подальшим наданням їх оригіналів стороні-1 або шляхом обміну електронними документами з накладенням на них ЕЦП обох сторін.

Пунктом п.5.4. договору передбачено, що виплата винагороди сторони-2 здійснюється стороною-1 на підставі підписаного сторонами печаткою акту приймання - передачі послуг та виставленого стороною рахунку, не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу споживачам за умови надання оригіналів актів.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказів виконання позивачем своїх зобов`язань передбачених пунктами 4.1.1. -4.1.6. договору, а також підписання сторонами акту приймання - передачі послуг та виставлення стороною-1 рахунку, суду не надано.

Надана до матеріалів позову роздруківка файлу таблиці Exel «Реєстр клієнтів» не є належним та допустимим доказом надання послуг по договору та їх розміру, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, оскільки не відповідає умовам договору, не є звітом чи актом приймання - передачі послуг.

Рух коштів по рахунку, наданий позивачем до позовної заяви, підтверджує перерахування відповідачем 26.08.2021 на рахунок ФОП Ромась І.Є. коштів у розмірі 123411,64 грн. за послуги з ідентифікації і верифікації згідно договору № 10/02-21 від 10.02.21, але також не є доказом виконання робіт (послуг) по договору та не підтверджує їх розміру.

Інших доказів виконання позивачем послуг (робіт) по договору № 10/02-21 від 10.02.21 до матеріалів справи не надано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підтверджені належними доказами, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 30.05.2025.

Суддя О.М.Ярмак