РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2025Справа № 910/3648/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Київської міської ради (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" (Україна, 02097, м. Київ, вул. Милославська, буд. 16, прим. 394; ідентифікаційний код: 35235266)

про стягнення 1 170 557,23 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" (далі - відповідач) про стягнення 1 170 557,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, який 15.09.2021 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1056.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду, з дотриманням приписів статті 165 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву.

16.04.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 16.04.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

30.04.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про долучення доказів, яке 30.04.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

09.05.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання, які 09.05.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2007 Київською міською радою прийнято Рішення №1593/4426 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва», яким вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" за умови виконання п. 7 цього рішення, земельну ділянку площею 3,90 га у довгострокову оренду на 10 років для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

24.04.2008 між Київською міською радою (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" (далі - орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 580 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Договір оренди), про що зроблено запис від 24.04.2008 за №66-6-00474 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно з п. 1.1 Договору оренди орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1593/4426 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

У відповідності до п. 2.1 Договору оренди об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва;

- розмір - 39 004 кв. м;

- цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення;

- кадастровий номер - :66:480:0002.

Договір укладено на 10 (десять) років (п. 3.1 Договору оренди).

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Пунктом 8.4 Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний, зокрема: приступити до використання земельної ділянки в строк, встановлений цим договором, та після підписання цього договору і акту приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору; завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Договір може бути розірвано, в тому числі в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, зі звільненням орендодавця від відповідальності, згідно із Господарським кодексом України, в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку), порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам (п. 11.4 Договору оренди).

Відповідно до п. 11.5 Договору оренди він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених у п. 5.1 та п. 8.4 цього договору.

Пунктом 11.7 Договору оренди передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Пунктом 11.8 Договору оренди встановлено, що в разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку, на умовах, визначених цим договором. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки.

24.04.2008 за актом приймання-передачі земельної ділянки позивач передав, а відповідач прийняв у своє володіння і користування земельну ділянку з кадастровим номером: :66:480:0002 з місцем розташування: біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва.

10.06.2021 Київською міською радою прийнято Рішення №1478/1519 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" договору оренди земельної ділянки від 24.04.2008 №66-6-00474, яким вирішено поновити на 10 років договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :66:480:0002, площа 3,9004 га) від 24.04.2008 №66-6-00474, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ - 02.07, справа №573005334).

15.11.2021 між орендодавцем та орендарем укладено Договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 1056.

У п. 1 зазначеного Договору сторони погодили поновити на 10 (десять) років договір оренди земельної ділянки, укладений між орендодавцем та орендарем, посвідчений Кравченко Н.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.04.2008 за реєстровим №580 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.04.2008 за №66-6-00474, строк дії якого закінчився.

В п. 2 Договору про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк Договір оренди викладено в новій редакції.

Так, згідно з п. 1.1 Договору оренди в новій редакції, орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 27.12.2007 №1593/4426, від 10.06.2021 №1478/1519 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення.

У відповідності до п. 3.1 Договору оренди в новій редакції його укладено на 10 (десять) років.

Пунктом 8.4 Договору оренди в новій редакції передбачено, що орендар зобов`язаний розпочати будівництво об`єкта не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 11.4 Договору оренди в новій редакції його може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, зі звільненням орендодавця від відповідальності, згідно із Господарським кодексом України, в разі використання орендарем земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематичної (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, здійснення без згоди орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

17.03.2025 на адресу позивача надійшов лист Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві щодо надання інформації по ТОВ "Будівельні технології плюс".

З Додатку 3 до вказаного листа вбачається наявність у відповідача станом на 12.03.2025 податкового боргу із орендної плати за землю в розмірі 1170557,23 грн, в тому числі пеня 611,78 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором в період з 01.04.2024 по 12.03.2025 у розмірі 1169945,45 грн та пеню в розмірі 611,78 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами) (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 4.12 Договору оренди контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати, нарахування пені та штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати та її стягнення здійснює контролюючий орган, визначений податковим законодавством, за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до п. 41.1.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата вноситься орендарем щомісячно впродовж тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця (п. 2.5 Договору оренди).

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до пунктів 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

З долученої позивачем до позовної заяви копії листа Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві щодо надання інформації по ТОВ "Будівельні технології плюс" та додатків до нього вбачається, що станом на момент звернення з цією позовною заявою до суду у відповідача існувала заборгованість з орендної плати за Договором оренди в розмірі 1 170 557,23 грн, в тому числі пеня 611,78 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає, що в грудні 2023 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся в інтересах Київської міської ради з позовом до ТОВ "Будівельні технології плюс" про розірвання Договору оренди. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/20105/23 у задоволенні цього позову було відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 було задоволено апеляційну скаргу прокурора, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та ухвалено нове про задоволення позову, яким, зокрема, розірвано Договір оренди.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 910/20105/23 постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 було скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у цій справі залишено в силі.

Таким чином, на думку відповідача, Договір оренди було припинено 09.10.2024, а його дія була поновлена лише 26.02.2025.

З огляду на викладене, 18.03.2025 відповідач подав до Головного управління ДПС у місті Києві уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2024 рік, в якій зменшив зобов`язання зі сплати орендної плати за Договором оренди.

Посилаючись на лист Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві №40462/6 від 15.04.2025, в якому зазначено, що станом на 16.04.2025 в інтегрованих картках платника ТОВ "Будівельні технології плюс" заборгованість по орендній платі не обліковується, відповідач зазначає про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Дослідивши подану відповідачем 18.03.2025 уточнюючу декларацію, суд встановив, що відповідачем було зменшено розмір податкових зобов`язань з плати за землю у 2024 році на 1 661 381,56 грн, тобто в повному обсязі (138 448,46 грн за січень - листопад, 138 448,50 грн за грудень).

Водночас відповідачем не доведено наявність підстав для уточнення податкового зобов`язання за 2024 рік шляхом його зменшення в повному обсязі.

При цьому, суд зауважує, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 910/20105/23 було задоволено позов прокурора та розірвано Договір оренди. Зазначене судове рішення було скасоване постановою Верховного Суду від 26.02.2025.

Відповідно до статей 284, 317 Господарського процесуального кодексу України постанови суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх ухвалення.

Таким чином, Договір оренди вважався припиненим (розірваним) з 09.10.2024 до скасування постанови Північного апеляційного господарського суду Верховним Судом 26.02.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відтак у період з 09.10.2024 по 25.02.2025, коли Договір оренди був припиненим (розірваним), у сторін були відсутні права та обов`язки, передбачені цим договором, в тому числі обов`язок орендаря вносити орендну плату за користування земельною ділянкою у вказаний період.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази повернення орендарем об`єкту оренди орендодавцеві, а тому суд дійшов висновку, що відповідач продовжував використовувати земельну ділянку без належних правових підстав. Таке користування фактично є оплатним, однак до нього не застосовуються положення Договору оренди.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 було викладено правовий висновок, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, відповідач, не повернувши 09.10.2024 спірну земельну ділянку позивачеві, продовжував її використання без чинного договору оренди, безпідставно зберігаючи при цьому грошові кошти у розмірі орендної плати за фактичне (позадоговірне) використання земельної ділянки.

Відтак у відповідача не було підстав зменшувати розмір податкового зобов`язання з плати за землю (земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2024 рік.

Таким чином, за користування земельною ділянкою у період з 01.04.2024 по 12.03.2025 (у тому числі й у позадоговірний період) відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість у розмірі 1 169 945,45 грн та пеню в розмірі 611,78 грн, відповідно до Інформації про розмір та структуру податкового боргу станом на 12.03.2025, надану уповноваженим контролюючим органом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 1170557,23 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 14046,69 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 231, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" (Україна, 02097, м. Київ, вул. Милославська, буд. 16, прим. 394; ідентифікаційний код: 35235266) на користь Київської міської ради (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141) заборгованість у розмірі 1170557 (один мільйон сто сімдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн 23 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14046 (чотирнадцять тисяч сорок шість) грн 69 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.06.2025

Суддя О.В. Нечай