ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2143/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши заяву Одеської міської ради (вх. 2-860/25 від 05.06.2025) про забезпечення позову у справі № 916/2143/25 за позовом Одеської міської ради до Приватного підприємства Дімон про визнання незаконним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася до Господарського суду Одеської області через підсистему Електронний суд ЄСІТС з позовною заявою до Приватного підприємства Дімон, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Юрія Вікторовича від 14.12.2021 р. за індексним номером 62335787, яким внесено зміни до розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та збільшено загальну площу нежитлової будівлі магазину, за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що належить Приватному підприємству Дімон з 29,4 кв.м на загальну площу 36,2 кв.м;

- зобов`язати Приватне підприємство Дімон за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку територіальної громади міста Одеси шляхом знесення самочинно побудованої прибудови площею 4,0 кв.м та привести нежитлову будівлю магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, до попереднього стану відповідно до технічного паспорта від 18.09.2014 р., виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю Аркс-групп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на час вчинення державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Юрієм Вікторовичем реєстраційних дії (14.12.2021) стосовно внесення до Державного реєстру прав відомостей щодо зміни загальної площі нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, з 29,4 кв.м на 36,2 кв.м, документи, які би підтверджували право власності або користування вказаною земельною ділянкою, на якій знаходиться зазначений об`єкт нерухомого майна, відсутні. При цьому позивач вказує, що Приватним підприємством Дімон неправомірно набуто право власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, загальною площею 36, 2 кв.м, у зв`язку з тим, що у підприємства не виникло право власності на відповідний об`єкт в силу того, що він є об`єктом самочинного будівництва за відсутності відповідного правовстановлювального документа на земельну ділянку. Також заявник зауважує, що ПП Дімон не є ані власником, ані правомірним землекористувачем відповідної земельної ділянки та подальші дії стосуються саме дій із самочинним будівництвом, адже відповідна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Одеської міської ради в силу закону у зв`язку із розташуванням в межах міста Одеси, з огляду на що спірна нежитлова будівля магазину підлягає приведенню до попереднього стану відповідно до технічного паспорту від 18.09.2014 р., виготовленого ТОВ Аркс-групп, шляхом знесення за рахунок ПП Дімон самочинно побудованої прибудови площею 4,0 кв.м, розташованої на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1.

05.06.2025 від Одеської міської ради до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява про забезпечення позову в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (вх. 2-860/25), згідно з якою заявник просить суд:

- накласти арешт на нежитлову будівлю магазину загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- заборонити суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі магазину загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Вказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що Приморською окружною прокуратурою міста Одеси листом від 25.06.2024 р. № 52-7257ВИХ-24 повідомлено Одеську міську раду про проведення державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Юрієм Вікторовичем дій щодо реєстрації змін права власності ПП Дімон на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1. Також заявник вказує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.05.2025 р. на підставі рішення державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Рубан Майї Олександрівни від 19.09.2014 р. здійснено запис про державну реєстрацію права власності ПП Дімон на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю магазину площею 29, 4 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1; підставою для державної реєстрації вищевказаного речового права є акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 15.04.1997 р., свідоцтво про право власності від 19.09.2014 р. № 27013478, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, технічний паспорт від 18.09.2014 р., виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю Аркс-групп, довідка з Адресного реєстру міста Одеси від 08.04.2013 р. № 348895/1, видана Юридичним департаментом Одеської міської ради.

При цьому заявник вказує, що згідно з Актом комісії прийнятий закінчений будівництвом магазин ПП Дімон, розташований по вул. Мала Арнаутська, 2, площею 30 кв.м, побудований відповідно до дозволу від 11.02.1997 р. на виробництво будівельно-монтажних робіт, виданого Інспекцією ДАБК м. Одеси. Також у вказаному Акті комісії зазначено, що згідно з рішенням комісії магазин ПП Дімон, розташований по вул. Мала Арнаутська, 2, готовий до введення в експлуатацію. Наразі позивач зауважує, що планувальна схема нежитлової будівлі магазину відображена у технічному паспорті інвентаризації нерухомого майна, відповідно до даних якого будівля магазину складається з трьох приміщень: 1 торгівельний зал площею 22,1 кв.м; 2 підсобне приміщення площею 5,2 кв.м; 3 вбиральня площею 2,1 кв.м. Таким чином, як вказує заявник, основна площа нежитлової будівлі 22,1 кв.м, підсобна площа 7,3 кв.м, загальна площа 29,4 кв.м. Також заявник зазначає, що Юридичним департаментом Одеської міської ради надано ПП Дімон довідку з адресного реєстру міста Одеси від 08.04.2013 р. № 348895/1 про резервування адреси нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1.

Крім того, як зазначає заявник, згідно з договором оренди землі від 23.03.2003 р., укладеним між Одеською міською радою (орендодавець) та ПП Дімон (орендар), орендодавець надає, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 54 кв.м, що знаходиться у місті Одесі по вул. Мала Арнаутська, 2 (ріг вул. Бєлінського), за рахунок земель міста, та згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору. Зазначена земельна ділянка надається у володіння і користування орендарю терміном на 5 років (до 05.10.2006 р.) для експлуатації та обслуговування торговельного павільйону. Між тим заявник зазначає, що на підставі укладеної між Одеською міською радою та ПП Дімон додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23.03.2003 р. № 754/84 внесені зміни, що стосуються терміну надання земельної ділянки, а саме: слова на 5 років замінено словами на 10 років. У подальшому, як вказує заявник, 14.12.2021 р. державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Юрієм Вікторовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо зміни загальної площі нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, а саме: загальну площу 29,4 кв.м змінено на загальну площу 36,2 кв.м.

Також заявник зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ПП Дімон зареєстровано право власності на вищевказану нежитлову будівлю магазину площею 36,2 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2014 р. № 27013478, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю Архбуд Інжинірінг, та технічного паспорту від 03.12.2021 р. № ТІ01:0489-3233-5806-2442.

Заявник стверджує, що згідно з даними з технічного паспорту від 03.12.2021 р. № ТІ01:0489-3233-5806-2442 основна площа нежитлової будівлі 22,3 кв.м, підсобна площа 13,9 кв.м, загальна площа 36,2 кв.м. Крім того, як зазначає заявник, відповідно до вказаної довідки під час проведення технічної інвентаризації зазначеного об`єкту нерухомого майна 22.11.2021 р. встановлено, що загальна площа збільшена за рахунок перепланування та уточнення лінійних розмірів, що згідно з Інструкцією з проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, не є самочинним будівництвом та не потребує введення об`єкта в експлуатацію, тому слід вважати загальну площу об`єкта нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, 36,2 кв.м.

Разом з тим заявник додає, що згідно з інформацією з Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради при проведенні комісійного обстеження встановлено, що до тильної сторони вищезазначеного об`єкту прилягає прибудова, орієнтованими габаритними розмірами 2,0 x 2,5 м, яка виходить за межі земельної ділянки, встановлені договором оренди землі від 23.03.2003 р., укладеним між Одеською міською радою та ПП Дімон.

Так, позивач зазначає, що державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В. вчинено незаконні реєстраційні дії щодо внесення до Державного реєстру прав відомостей щодо зміни загальної площі нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, та має місце безпідставне зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси шляхом самочинно побудованої прибудови до вказаного об`єкту нерухомого майна.

Разом з тим, посилаючись на ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, заявник вказує, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, позивач наголошує, що самовільним зайняттям та забудовою земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, порушуються правові і організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, спрямовані на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, що загалом суперечить державній політиці в сфері містобудування, оскільки відбувається самочинна забудова міста. Таким чином, Одеська міська рада зазначає, що обрані заходи забезпечення позову відповідають його предмету, їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням. Необхідність у забезпеченні вказаної позовної заяви шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна за вищевказаною адресою викликана тим, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду. Саме вжиття усіх наведених видів забезпечення позову забезпечить можливість виконання судового рішення (у випадку задоволення позову) та убезпечить від повторного звернення Одеської міської ради за судовим захистом. Позивач також зазначає, що спільною властивістю судового арешту і заборони вчинення реєстраційних дій є те, що вони зобов`язують державного реєстратора утриматися від вчинення реєстраційних дій щодо того чи іншого об`єкта нерухомого майна.

Наразі заявник зауважує, що забезпечення позову в даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь Одеської міської ради, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та дослідивши матеріали позову, господарський суд зазначає наступне.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі Горнсбі проти Греції (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі N 915/373/20.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Зі змісту наведеного вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 р. у справі № 917/1390/17.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Предметом позовних вимог у даному випадку є немайнові вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Юрія Вікторовича від 14.12.2021 р. за індексним номером 62335787, яким внесено зміни до розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та збільшено загальну площу нежитлової будівлі магазину, за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що належить Приватному підприємству Дімон з 29,4 кв.м на загальну площу 36,2 кв.м. та зобов`язання Приватне підприємство Дімон за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку територіальної громади міста Одеси шляхом знесення самочинно побудованої прибудови площею 4,0 кв.м та привести нежитлову будівлю магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, до попереднього стану відповідно до технічного паспорта від 18.09.2014 р., виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю Аркс-групп.

Як встановлено судом та як вбачається зі змісту позовної заяви, даний спір між сторонами виник у зв`язку з самовільним зайняттям та забудовою земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, що порушує правові і організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, спрямовані на забезпечення сталого розвитку населених пунктів що загалом суперечить державній політиці в сфері містобудування, оскільки відбувається самочинна забудова міста.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Створення для особи, яка звернулась за захистом порушеного права, становища, коли захист такого права не відбудеться у межах одного судового провадження, є неприпустимим.

Викладене свідчить про те, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При вирішенні питання щодо вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд зобов`язаний на підставі поданих заявником доказів та аргументів оцінити саме обґрунтованість припущення можливості ухилення від виконання судового рішення та забезпечення ефективного захисту порушених інтересів держави.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі № 344/14718/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 320/3560/18.

Таким чином, заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже їх незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективно захистити порушені інтереси держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом.

Господарський суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, спрямовані на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Необхідність у зазначених заходах забезпечення позову викликана тим, що у разі відчуження нерухомого майна відповідачем та здійснення реєстраційних дій стосовно спірного нерухомого майна, у разі задоволення позову позивача таке відчуження призведе до необхідності звернення із новим позовом до добросовісного набувача в порядку вимог ст. 388 ЦК України, в межах якої можливості витребування майна обмежені.

Відтак, невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

При цьому слід підкреслити необхідність вжиття саме обох цих заходів з огляду на наступне.

Спільною властивістю судового арешту і заборони вчинення реєстраційних дій є те, що вони зобов`язують державного реєстратора утриматися від вчинення реєстраційних дій щодо того чи іншого об`єкта нерухомого майна.

Водночас, вони не є тотожними за своєю природою та мають низку відмінностей у наслідках.

Неврахування особливостей може призвести для заявника до негативних наслідків, для якого можуть виникнути у подальшому перешкоди виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон) наявність зареєстрованих обтяжень, зокрема, судового арешту, є підставою для відмови у державній реєстрації прав. У такому випадку розгляд заяви про державну реєстрацію прав завершується шляхом прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону заборона вчинення реєстраційних дій є підставою для зупинення державної реєстрації прав. Слід зазначити, що у разі зупинення державної реєстрації прав заява про державну реєстрацію прав залишається нерозглянутою до скасування заборони вчинення реєстраційних дій. Після скасування заборони вчинення реєстраційних дій розгляд заяви про державну реєстрацію прав поновлюється.

Водночас, важливо враховувати, що ч. 4 ст. 24 Закону передбачені випадки, коли наявність зареєстрованих обтяжень, у тому числі судового арешту, не є підставою для відмови у державній реєстрації прав, а саме:

- державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння;

- державна реєстрація права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, стосовно якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав чи в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав;

- державна реєстрація права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до Закону України Про виконавче провадження або продажу майна боржника відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства;

- державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, передбачених цим пунктом;

- державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості за наявності згоди іпотекодержателя (крім випадків, встановлених Законом України Про іпотеку) або контролюючого органу (для податкової застави), у тому числі на відчуження або передачу на іншому речовому праві, поділ, об`єднання нерухомого майна або виділ частки з такого майна - у разі якщо обтяженням є іпотека, заборона відчуження, накладена у зв`язку з укладенням іпотечного договору, або податкова застава;

- державна реєстрація прав на підставі свідоцтва про право на спадщину тощо.

Таким чином, доцільно мати на увазі, що проведення державної реєстрації у вищевказаних випадках за наявності судового арешту, не буде порушенням закону з боку суб`єкта реєстраційних дій, у той час як наявність зареєстрованої заборони вчинення реєстраційних дій є безумовною підставою для зупинення державної реєстрації прав і законодавством не встановлено жодних винятків, які б дозволяли державному реєстратору проводити державну реєстрацію за її наявності.

У той час, як наявність зареєстрованої заборони вчинення реєстраційних дій є безумовною підставою для зупинення державної реєстрації прав і законодавством не встановлено жодних винятків, які б дозволяли державному реєстратору проводити державну реєстрацію за її наявності.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову відповідає його предмету, його вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням.

Враховуючи викладене, а також набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, беручи до уваги твердження позивача про вчинення незаконних реєстраційних дій щодо внесення до Державного реєстру прав відомостей щодо зміни загальної площі нежитлової будівлі магазину, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1, та безпідставне зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси шляхом самочинно побудованої прибудови до вказаного об`єкту нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та поновлення прав позивача, адже це може призвести до відчуження спірного майна на користь добросовісного набувача.

Господарський суд зазначає, що вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову не призведе до будь-яких негативних наслідків для відповідача.

Вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову не призведе до обмеження відповідача у здійсненні основної його діяльності, адже позивачем не вимагається заборона користування цим майном, а лише заборона розпорядження останнім на час судового розгляду та, за умови задоволення позову, на час виконання судового рішення. Отже, такі заходи не позбавлять відповідача прав та законних інтересів власника майна (права володіння та користування), адже такі заходи мають тимчасовий характер та не позбавляють останнього його прав здійснювати його основну діяльність, у той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиті заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті. Дані заходи забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки нададуть можливість захисту порушеного права у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження цим майном відповідачем задля запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позову.

Разом із тим, застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядженням нерухомим майном, існування якого дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у поновлені порушеного права у разі задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позивачем доведено наявність обґрунтованого припущення, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушеного права (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача).

Застосування заходів забезпечення позову, обраних позивачем, відповідають статтям 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а також вимогам співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

Наведене вище свідчить про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю магазину, загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та шляхом заборони суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі магазину загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Наразі господарський суд зауважує на тому, що зазначені заходи забезпечення позову є тимчасовими (до закінчення розгляду справи) та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження за відповідачем права власності на майно) з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Разом з тим згідно з ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1 та 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків Приватного підприємства Дімон у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Одеської міської ради (вх. 2-860/25 від 05.06.2025) про забезпечення позову у справі № 916/2143/25 задовольнити.

2. Накласти арешт на нежитлову будівлю магазину загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

3. Заборонити суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі магазину загальною площею 36,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

4. Стягувачем за цією ухвалою є Одеська міська рада (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1; ).

5. Боржником за цією ухвалою є: Приватне підприємство Дімон (65049, м. Одеса, вул. Дмитра Донського (Дмитріївська), буд. 57; ).

Ухвала набирає чинності з дня її постановлення.

Ухвалу дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалу може бути оскаржено у 10-денний термін з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Петров Володимир Степанович