ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/773/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Бура Д.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від ФГ "Лебединський О.В.": Костецька П.О. (довіреність від 14.04.25)

прокурор: Пустовіт М.Л. (посвідчення №071192 від 01.03.23)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільської ради

до 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ,

4. ОСОБА_4 ,

5. Фермерського господарства "Лебединський О.В."

про витребування земельних ділянок.

Зміст позовних вимог та заперечень.

09.07.2024 до суду надійшла позовна заява прокурора №50-90-3475вих24 від 04.07.2024, у якій прокурор просить:

1.Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради () з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фермерського господарства "Лебединський О.В." () земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0134, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

2 Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради () з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та Фермерського господарства "Лебединський О.В." () земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0135, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

3. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та Фермерського господарства "Лебединський О.В." земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0136, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

4. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та Фермерського господарства "Лебединський О.В." земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0133, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що рішення сесії Вчорайшенської сільської ради про відведення у спільну сумісну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства є незаконним, прийняте в порушення вимог земельного законодавства, а спірні земельні ділянки :08:000:0134, :08:000:0135, :08:000:0136, :08:000:0133), які утворенні в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером :08:000:0083, підлягають витребуванню на користь Вчорайшенської сільської ради, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0083 вибула з власності Вчорайшенської об`єднаної територіальної громади поза її волею та з порушенням норм земельного законодавства, а саме ст.116 та ст.118 Земельного кодексу України, без встановлення досвіду роботи у сільському господарстві у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , без врахування того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше набули право власності на земельну частку (пай); земельні ділянки передано без розроблення проекту землеустрою та його затвердження; на час прийняття рішення відповідачі 1-4 не створили фермерське господарство, не були членами фермерського господарства, тому безоплатна передача у спільну сумісну власність земельної ділянки здійснена в порушення ст.121 Земельного кодексу України .

У відзиві на позовну заяву Фермерське господарство "Лебединський О.В." позов не визнало (а.с.118 т.1). Заперечення грунтуються на тому, що умовні кадастрові гектари і гектари земельної ділянки, що виділена на місцевості, є різними поняттями, а позиція прокурора щодо їх ототожнення є помилковою; умовний кадастровий гектар відображає вартісну характеристику земельної ділянки і є рівним для всіх членів КСП, але при виділенні земельної ділянки в фізичних гектарах, її розмір залежатиме від властивостей ґрунтового покриву, капітальних вкладень для покращення родючості тощо, а тому в результаті виділення земельної ділянки членам КСП будуть відрізнятися по розміру; набуття відповідачами 1 та 2 права власності на пай в реформованому КСП жодним чином не впливає на можливість безоплатного набуття земельної ділянки для ведення фермерського господарства; оскільки відповідач 1 та 2 є подружжям земельна ділянка може перебувати у їх спільній власності; розроблення проекту землеустрою та його затвердження здійснюється лише у випадках формування нової земельної ділянки або у разі зміни цільового призначення, натомість спірна земельна ділянка була сформована у 2019 році та передана у комунальну власність, зміна цільового призначення не здійснювалась; сільською радою при прийнятті оскарженого рішення дотримано вимоги чинного законодавства, а тому відсутні підстави для витребування земельних ділянок у відповідачів .

У відповіді на відзив ФГ "Лебединський О.В." (а.с.8 т.2) прокурор зазначив, що сільською радою при прийнятті рішення №370 не враховано середній розмір земельної частки (паю) по 10 реформованих КСП, які знаходяться на території Вчорайшенської сільської ради; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали права повторно набути право власності на земельну ділянку для ведення фермерського господарства, оскільки вони набули шляхом приватизації земельні частки по реформованому КСП "Першотравневе", що суперечить ч.4 ст.116 Земельного кодексу України; Земельний кодекс України не передбачає можливість одержання громадянами у спільну сумісну власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства шляхом їх безоплатної приватизації, тому сформована земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0083 підлягала поділу на кожного окремого громадянина, тому формування земельних ділянок шляхом поділу, без зміни їх цільового призначення, потребує виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; відповідно до вимог законодавства, обов`язковою умовою для одержання у власність земельної ділянки є членство у фермерському господарстві на наявність родинних зв`язків, однак під час прийняття рішення відповідачі (фізичні особи) не створили фермерське господарство , не були членами фермерського господарства, тому передача земельної ділянки здійснена з порушенням вимог законодавства; відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Вчорайшенської сільської ради, свідчить про те, що територіальна громада, як власник, гне надавала згоди на відчуження земельної ділянки, а тому вона вибула з володіння поза волею власника - без прийняття відповідного рішення; з 30.03.2020 перебіг позовної давності зупинено постановою №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, тому строк позовної давності не пропущений; у позовній заяві прокурор обгрунтував в чому полягає порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, необхідністю їх захисту, а також підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільської ради.

Рух справи.

09.07.2024 до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою від 15.07.2024 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з допущеними недоліками в її оформленні та надано строк для їх усунення.

Ухвалою від 08.08.2024 суд повернув Бердичівській окружній прокуратурі позовну заяву з доданими до неї документами (а.с.36 т.1).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.08.2024р. у справі №906/773/24 скасовано, а справу №906/773/24 направлено до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

Ухвалою від 07.11.2024 суд відкрив провадження у справі №906/773/24 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження .

13.11.2024 до суду надійшла заява від Вчорайшенської сільської ради про залишення позову без розгляду, у зв`язку з відсутністю підстав для представництва прокуратурою інтересів держави у даній справі (а.с.104 т.1).

25.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Фермерського господарства "Лебединський О.В." (а.с.118 т.1).

04.12.2024 до суду надійшла відповідь на відзив від Бердичівської окружної прокуратури (а.с.8 т.2).

09.12.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від Фермерського господарства "Лебединський О.В." (а.с.42 т.2).

19.12.2024 до суду надійшли заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від Бердичівської окружної прокуратури (а.с.86 т.2). Прокурор зазначив, що оскільки сільська рада не визнала порушень при прийнятті рішення №370 від 24.10.2019 та не вбачала підстав для витребування спірних земельних ділянок від відповідачів у прокурора виникли підстави для звернення з даним позовом до суду. Відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті.

Відповідачами були подані заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.118,141,149,155,161 т.2), посилаючись на те, що у 2020 році прокурор уже звертався до суду загальної юрисдикції з позовом до відповідачів про скасування рішення ради від 24.10.2019р.; в 2022 році йому стало відомо, що даний спір підвідомчий господарському суду, однак прокурор продовжував підтримувати вимоги в тій справі і лише в 2024р. подав заяву про її закриття та звернувся до господарського суду з даним позовом; за позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2020р. у справі №922/1467/19, подання позову з порушенням правил підсудності/підвідомчості не перериває перебіг строку позовної давності. Враховуючи, що про порушення інтересів держави прокурор дізнався в 2020р., то на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою від 24.12.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Фермерського господарства "Лебединський О.В." у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Вчорайшенська сільська рада свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили та не скористалися правом подачі письмового відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 13.05.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та призначив судове засідання для проголошення судового рішення на 23.05.2025 о 09:30.

У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Житомир та Житомирській області 23.05.2025 о 05 год. 09 хв. повітряної тривоги, судове засідання по справі, яке було призначене на 23.05.2025 о 09:30 не відбулося.

Ухвалою від 26.05.2025 призначено судове засідання для оголошення рішення на 03.06.2025.

Встановлені судом обставини.

Рішенням 11 позачергової сесії Вчорайшенської сільської ради №370 від 24.10.2019 передано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку кадастровий номер :08:000:0083 площею 26,3453 та, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів, для ведення фермерського господарства (а.с.196 т.1).

14.11.2019 державним реєстратором Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області на підставі вказаного рішення сесії Вчорайшенської сільської ради проведено державну реєстрацію права спільної сумісної власності за вищевказаними особами на земельну ділянку кадастровий номер :08:000:0083 площею 26,3453 га (запис про право власності №34187104).

Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 04 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір про поділ вищевказаної земельної ділянки за кадастровим номером :08:000:0083 (а.с.222 т.1).

Відповідно до умов укладеного договору у власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0134, ОСОБА_2 - 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0135, ОСОБА_3 - 6,5853 га за кадастровим номером :0.8:000:0136, ОСОБА_4 - 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0133.

Укладенням цього договору припиняється право спільної сумісної власності вищевказаних фізичних осіб на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0083.

На підставі указаного договору, 04.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Білецькою Н.С. проведено державну реєстрацію права власності відповідно ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0134 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 252, номер відомостей про речове право: 40836043), ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0135 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, номер відомостей про речове право: 40836241), ОСОБА_3 на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0136 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 252, номер відомостей про речове право: 40836445), ОСОБА_4 на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0133 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 252, номер відомостей про речове право: 40836643) (а.с.224 т.1).

Вказані відповідачі отримали Державні Акти на право власності на вказані земельні ділянки (а.с.242,243 т.1).

19.12.2019 зареєстровано Фермерське господарство "Лебединський О.В." (, юридична адреса: 13622, Житомирська область, Ружинський район, с.Першотравневе, вул. Центральна, 1 кв.1), одним із засновників якого є відповідач ОСОБА_1 . Інші вищевказані фізичні особи (відповідачі) є членами вказаного фермерського господарства.

Земельні ділянки за кадастровими номерами :08:000:0134, :08:000:0135, :08:000:0136, :08:000:0133 перебувають в користуванні ФГ "Лебединський О.В.".

Прокурор вважає, що вищевказане рішення сесії Вчорайшенської сільської ради про відведення у спільну сумісну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства є незаконним, прийняте в порушення вимог земельного законодавства, а спірні земельні ділянки :08:000:0134, :08:000:0135, :08:000:0136, :08:000:0133), які утворенні в результаті поділу земельної ділянки за кадастровим номером :08:000:0083, підлягають витребуванню на користь Вчорайшенської сільської ради, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0083 вибула з власності Вчорайшенської об`єднаної територіальної громади поза її волею та з порушенням норм земельного законодавства.

Висновки суду та норми права.

За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Відповідно до частини 2 статті 391 ЦК Країни: Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Предметом позову про витребування майна (статті 387, 388 ЦК України) є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див.постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67).

Інакше кажучи, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, оскільки воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 64).

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16- ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100). Тобто такий запис засвідчуватиме, що громада як власник спірної земельної ділянки відновила володіння останньою.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є необхідним.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс 18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс 19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс 18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31).

У висновку Верховного суду, викладеному у постанові від 07.11.2018 у справі №488/6211/14, зазначено що рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника має бути необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності.

Воля держави (громади) як власника земель може виражатись лише в таких діях органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Виходячи з вищезазначеного, відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Вчорайшенської сільської ради - спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки комунальної власності означає, що територіальна громада, як власник, волю (згоду) на її відчуження не виявляла, а тому вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення.

Учасники справи не заперечили, що спірні земельні ділянки знаходилися у комунальній власності Вчорайшенської сільської ради, за рішенням якої земельна ділянка площею 26,3453га з кадастровим номером :08:000:0083 передана у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства. (а.с.196 т.1).

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як вже зазначено, 04 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклали договір про поділ вищевказаної земельної ділянки за кадастровим номером :08:000:0083, за умовами якого у власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0134, ОСОБА_2 - 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0135, ОСОБА_3 - 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0136, ОСОБА_4 - 6,5853 га за кадастровим номером :08:000:0133.

Укладенням цього договору припиняється право спільної сумісної власності вищевказаних фізичних осіб на земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0083.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі N 367/2022/15-ц (провадження N 14-376цс18) дійшла висновку, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Підпунктом "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України (в редакції, чинній на дату винесення сільською радою рішення) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

У відповідності до ч.3 ст.355 ЦК України, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Поняття права спільної сумісної власності та реалізація такого права врегульована ст.368-372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, ч.1 ст.368 ЦК України визначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1, 2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд зауважує, що внаслідок набуття особами права спільної сумісної власності в останніх виникають абсолютно рівні майнові права щодо об`єкта права власності. Тобто кожен із співвласників наділений правом володіти і користуватися в цілому об`єктом права власності, проте розпоряджатися ним лише за згодою іншого співвласника.

У праві спільної сумісної власності неможливо виокремити обсяг такого права та межі його об`єкта в матеріальному світі, на які будуть поширюватися права одного співвласника по відношенню до прав іншого співвласника.

Обов`язковою умовою в процесі приватизації земельної ділянки для ведення фермерського господарства є визначення його розміру в залежності від умов, передбачених ст.121 ЗК України.

При цьому, правова конструкція права спільної сумісної власності осіб на одну земельну ділянку унеможливлює реалізацію, визначену п. "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України, обов`язкової умови щодо врахування умовного кадастрового гектара як величини, яка забезпечує рівність прав осіб на набуття у власність земельної ділянки в процедурі приватизації для ведення фермерського господарства та в процедурі розпаювання сільськогосподарських підприємств в межах окремо визначеної адміністративно-територіальної одиниці (сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство).

Окрім того, судом також враховується, що пунктом 5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в редакції, чинній на дату винесення сільською радою рішення), визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, одержана нею, ним за час шлюбу із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Аналіз вищевикладеного свідчить, що внаслідок процедури приватизації право власності набувається безпосередньо особою, яка реалізовує своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, в особисту приватну власність за процедурою визначеною ст.116, 118, 121 ЗК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Вчорайшенської сільської ради "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" від 24.10.19 прийняте без врахування ст.116, 118, 121 ЗК України, ст.368-372 ЦК України, ст.57 СК України, та як наслідок з порушенням порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а відтак спірна земельна ділянка комунальної власності була передана громадянам в спільну сумісну власність незаконно.

З огляду на викладене, встановивши наявність порушень законодавства під час винесення рішення Вчорайшенською сільською радою від 24.10.2019 №370 про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0083 для ведення фермерського господарства, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги прокурора та відповідно витребування від відповідачів 1-4 на користь Вчорайшенської сільської ради спірних земельних ділянок на підставі ст.387, 388 ЦК України.

Щодо доводів прокурора про прийняття сільською радою оскаржуваного рішення без розроблення проекту землеустрою та його затвердження.

Прокурор звертає увагу суду, що положення ст. 118 ЗК України не містять виключень щодо необхідності розроблення та затвердження документації із землеустрою щодо сформованих чи несформованих земельних ділянок при реалізації прав громадян на безоплатну приватизацію земельних ділянок. Також у позовній заяві прокурор посилається на ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються, серед іншого, у разі передачі земельних ділянок.

Однак, ч. 1 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" у редакції, чинній на дату винесення сільською радою оскаржуваного рішення мала такий зміст: "Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок".

Оскільки, спірна земельна ділянка була сформована у 2019 році при передачі її у комунальну власність, зміна її цільового призначення не здійснювалась, тому підстави для розроблення проекту землеустрою станом на момент передачі спірної земельної ділянки у приватну власність були відсутні.

Підсумовуючи викладене, встановивши наявність порушень законодавства, допущених під час винесення рішення Вчорайшенською сільською радою про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства, врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо обраного прокурором способу захисту, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог до відповідачів 1-4.

Позовні вимоги про витребування земельних ділянок у відповідача фермерського господарства задоволенню не підлягають, оскільки суд встановив неправомірність володіння ділянками у відповідачів-фізичних осіб, тоді як не встановленого такої обставини щодо фермерського господарства. Майно не може бути витребуване одночасно у двох осіб.

З урахуванням встановлення факту незаконності рішення сільської ради, яке стало підставою для подальших дій щодо спірних ділянок, інші доводи прокурора та заперечення відповідачів не мають правового значення для вирішення даного спору.

Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

За ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" визначено, що з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

У подальшому відповідними постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався на усій території України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено.

Таким чином, карантин в Україні було встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023, а тому перебіг позовної давності з 12.03.2020 продовжився на строк дії карантину.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Відповідними указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану, який триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду відбулося в межах позовної давності, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

Розподіл судових витрат.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, зважаючи на ч. 9 ст. 129 ГПК України, якою визначено, зокрема, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору, судовий збір покладається на Вчорайшенську сільську раду, яка допустила порушення норм законодавства під час прийняття рішення від 24.10.2019 №370.

Керуючись статтями 129, 236,237,238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради () з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0134, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

3. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради () з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0135, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

4. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0136, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

5. Витребувати на користь Вчорайшенської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,5853 га, кадастровий номер :08:000:0133, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради за межами населених пунктів.

6. Відмовити в позові в частині позовних вимог до Фермерського господарства "Лебединський О.В."

7. Стягнути з Вчорайшенської сільської ради (13610, Житомирська область, Бердичівський район, с. Вчорайше, вул. Бердичівська; ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ; р/р UA0011049, Державна казначейська служба України) - 14707,45 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.06.25

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

- учасникам до ЕК

2 - ОСОБА_1 , рек. з повідомл.

3. ОСОБА_2 , рек. з повідомл.

4- ОСОБА_3 , рек. з повідомл. АДРЕСА_1

5- ОСОБА_4 , рек. з повідомл. АДРЕСА_2