ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Справа№ 910/12352/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 15.04.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025

у справі №910/12352/24 (суддя П.І. Паламар)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі, відповідач) про стягнення 295 246,66 грн заборгованості за Договором №С-28/03/22-7 про постачання електричної енергії споживачу від 28 березня 2022 року, а також 19 972,28 грн збитків внаслідок інфляції, 12 649,92 грн 3% річних з простроченої суми, а також понесених позивачем у справі судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №С-28/03/22-7 про постачання електричної енергії споживачу від 28 березня 2022 року в частині повної та своєчасної оплати поставленої відповідачу протягом квітня 2022-березня 2023 років електричної енергії.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/12352/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» задоволено.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» 295 246,66 грн боргу, 19 972,28 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 12 649,92 грн 3% річних з простроченої суми, 3 934,42 грн витрат по оплаті судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд встановив, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому з нього на користь позивача відповідно до вимог статей 622, 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню 295 246,66 грн боргу (262 533 392,11 грн - 262 238 145,45 грн), 19 972,28 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 12 649,92 грн 3% річних з простроченої суми.

Доводи відповідача стосовно того, що строк оплати за одержаний ним товар не настав, оскільки рахунки на оплату були надіслані йому не в паперовій формі поштовим зв`язком, а на його електронну пошту, судом відхилені, адже та обставина, що рахунки надіслані електронною поштою не спростовує факту передачі позивачем електричної енергії за договором, що потягло виникнення у відповідача зустрічного обов`язку оплатити одержаний ним на підставі договору товар. За змістом Додатків 2, 3 до договору сторони узгодили можливість для споживача надсилання на електронну адресу коригування замовлених обсягів електричної енергії. Отже, за змістом договору №С-28/03/22-7 про постачання електричної енергії споживачу від 28 березня 2022 року сторони також узгодили можливість електронного листування. Зібраними у справі доказами підтверджується факт обізнаності відповідача про обсяги, вартість та строки оплати придбаної електричної енергії, а поведінка відповідача щодо оплати частини рахунків з одночасним запереченням настання строку платежу не відповідає критерію добросовісності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), який є певним стандартом, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

16.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача 39 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» про прийняття додаткового рішення задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві в іншій частині відмовлено.

Приймаючи додаткове рішення, суд, з урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу наданих позивачу у справі адвокатом послуг (написання позовної заяви, відповіді на відзив), а також розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 20 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятими рішенням та додатковим рішенням, 03.02.2025 через підсистему «Електронний суд» Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідач наголошує на тому, що позов не може бути задоволений з огляду на ненастання строку платежу за оспорюваною сумою, відсутність прострочення з боку боржника, а відтак і відсутність порушеного права позивача на одержання коштів на момент звернення до суду.

За доводами скаржника рахунок на оплату мав бути наданий постачальнику та одержаний споживачем у спосіб, передбачений договором (тобто в паперовій формі поштовим зв`язком, кур`єром чи особисто), а не електронною поштою.

Щодо оскарження додаткового рішення, то відповідач зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не відповідає умовам статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, такі витрати не є неминучими (необхідними), а їхній розмір не є розумним, обґрунтованим та співмірним, що не враховано судом при прийнятті додаткового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

11.03.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на такому:

- Акти приймання-передачі, зокрема Акт приймання-передачі № 550 від 31 березня 2023 року повернутий позивачу підписаними у погоджені Договором строки без будь-яких заперечень, а тому відповідач вважається таким, що прийняв та погодив усі дані, зокрема суми, які зазначені в актах.

- сума заборгованості «НГВУ Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» перед ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» з урахуванням оплати відповідачем частини суми по Договору №С-28/03/22-7 від 28.03.2022 складає 295 246,66 грн як остаточний розрахунок за спожиту в березні 2023 року електричну енергію (акт приймання - передачі електричної енергії №550 від 31 березня 2023 року);

- незважаючи на обізнаність «НГВУ Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» про існування спірної заборгованості та рахунку на оплату, адже рахунок на оплату №916 від 31.03.2023 був відправлений 11.04.2023 відповідальній особі «НГВУ Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Лесюку Павлу Степановичу на e-mail: з кінцевим терміном оплати згідно комерційної пропозиції, тобто до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто кінцевий строк для оплати боргу - 15.04.2023, відповідачем не було виконано свого грошового зобов`язання в повному обсязі та у встановлені строки;

- Господарським судом міста Києва, законно та обґрунтовано зроблено висновки, що з урахуванням практики Верховного Суду відсутність рахунка на оплату не зумовлює ненастання строку виконання зобов`язання щодо оплати вартості товару, більше того, матеріалами справи підтверджено факт направлення позивачем відповідного електронного рахунку на оплату та встановлено факт його часткової оплати відповідачем, що свідчить про обізнаність ПАТ «Укрнафта» про наявність заборгованості, її розміру та строків оплати, а електронна форма надсилання первинних документів є усталеною у господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем, що в сукупності вказує на факт наявності заборгованості у ПАТ «Укрнафта» перед ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн», а також свідчить, що строк виконання зобов`язання щодо її оплати настав;

- до заяви про ухвалення додаткового судового рішення ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» було долучено усі необхідні для підтвердження понесених судових витрат документи, а саме копію договору про надання правничої допомоги № 05/06-1 від 05.06.2024, акт виконаних робіт (наданих послуг) №16/01 від 16.01.2025. ПАТ «Укрнафта» не подавало до Господарського суду міста Києва клопотання про зменшення заявлених вимог, заперечення та доказів щодо неспівмірності заявленого розміру витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі №910/12352/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12352/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

20.02.2025 матеріали справи №910/12352/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі №910/12352/24 залишено без руху; роз`яснено Публічному акціонерному товариству «Укрнафта», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 5 901,64 грн.

05.03.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію 19626УГ25 від 03.03.2025 про сплату судового збору у розмірі 5 901,64 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі №910/12352/24, розгляд справи призначено на 15.04.2025.

У судовому засіданні 15.04.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 15.04.2025, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 15.04.2025, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку копії ухвали суду до електронного кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд».

Отже, за вказаних обставин, неявка у судове засідання представника відповідача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28 березня 2022 року між сторонами у справі укладено Договір №С-28/03/22-7 про постачання електричної енергії споживачу (далі, Договір), згідно з умовами якого позивач зобов`язався постачати відповідачу електричну енергію, а останній - приймати та оплачувати вартість купованої електричної енергії та здійснювати інші платежі на умовах договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в додатку 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 4.1. Договору для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії споживачу постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії споживачем.

Відповідно до пункту 5.2 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з договірною ціною, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з пунктом 5.4. Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць з 00:00 першого по 24:00 останнього числа місяця включно.

Відповідно до пункту 5.5 Договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ. Поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата за фактично спожитий обсяг електричної енергії за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Порядок розрахунків регламентується в додатках 2, 3 договору (пункт 5.6. Договору).

Згідно з пунктом 5.12. Договору розрахунковий період є періодом звірки остаточних обсягів поставленої електричної енергії, розрахунків за договором, за наслідками чого сторонами складається акт передачі - прийому електричної енергії та акт звірки, у яких фіксується фактичний обсяг та ціна фактично спожитої електричної енергії, що була поставлена споживачу протягом розрахункового місяця.

У пункті 5.13. Договору сторони погодили, що постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, формує та зі своєї сторони підписує кваліфікованим електронним підписом та надсилає на електронну пошту споживача акт передачі-прийому електричної енергії та акт звірки та/або надсилає підписану скан-копію таких актів на електронну пошту споживача з подальшим надісланням не пізніше наступного робочого дня засобами поштового зв`язку підписаних повноважною особою сторони з проставленням печатки (за наявності) оригіналів актів на поштову адресу споживача. У випадку підписання та направлення постачальником акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки з використанням кваліфікованого електронного підпису, споживач не пізніше наступного робочого дня зі своєї сторони підписує кваліфікованим електронним підписом отримані акти передачі-прийому електричної енергії та акт звірки і надсилає підписані кваліфікованим електронним підписом отримані акти передачі-прийому електричної енергії та акт звірки і надсилає підписані кваліфікованим електронним підписом акт передачі-прийому електричної енергії та акт звірки на електронну пошту постачальника. У випадку надіслання постачальником скан-копії акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки на офіційну електронну адресу споживача (з подальшим направленням двох екземплярів оригіналів акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки), споживач зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня отримання таких скан-копій роздрукувати, підписати та надіслати підписані скан-копії акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки на офіційну електронну адресу постачальника. Не пізніше наступного робочого дня з дня отримання оригіналів акту передачі-прийому електричної енергії та акту звірки споживач зобов`язаний підписати та направити один примірник оригіналу акту передачі-прийому електричної енергії та один примірних акту звірки засобами поштового зв`язку на офіційну поштову адресу постачальника, зазначену у розділі 14 договору.

У пункті 14 додатку №1 до Договору (заява-приєднання) та пункті 9 додатку № 5 до Договору визначена офіційна електронна адреса відповідача: .

Додатком 2 до Договору (Договірна ціна), додатковими угодами № № 1, 2, 3, 4, 5 та додатком 3 Договору (Комерційна пропозиція) в редакції, погодженій сторонами у додатковій угоді №5, яка вступила в силу з 01.03.2023, встановлено, що до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем на підставі завчасно виставлених постачальником рахунків.

Оплата четвертого платежу (остаточний розрахунок) проводиться на підставі акту передачі-прийому електроенергії за звітний (попередній період, фактичний відпрацьований період) та рахунку на оплату, що надсилається у строк та порядку, передбачені договором для направлення акту передачі-прийому електричної енергії.

Оплата рахунків на оплату електричної енергії за Договором має бути здійснена Споживачем у порядку, передбаченому Договором та у строк визначений у рахунку, але не пізніше 15 числа (включно) місяця, наступного за Розрахунковим місяцем (у випадку надіслання Постачальником скан-копії на Електронну адресу Споживача з подальшим надісланням оригіналу на Поштову адресу - не пізніше 15 числа (включно) місяця, наступного за Розрахунковим місяцем). У разі якщо останній день проведення платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню місяця.

Відповідно до пунктів 2.4., 5.1., 13.1. договору в редакції додаткової угоди № 5 від 15 лютого 2023 року період постачання електричної енергії за договором - 1 квітня 2022 року до 31 березня 2023 року.

Загальна орієнтовна вартість договору станом на момент його укладення складає 322 148 156,33 грн. з урахуванням ПДВ.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2023 року, а в частині оплати поставленої електричної енергії - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договору, додаткових угод.

У період з квітня 2022 року по березень 2023 року включно позивач поставив електричну енергію на загальну суму 262 533 392,11 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі №374 від 30 квітня 2022 року, №550 від 31 травня 2022 року, №746 від 30 червня 2022 року, №912 від 31 липня 2022 року, №1077 від 31 серпня 2022 року, №1370 від 30 вересня 2022 року, №1533 від 31 жовтня 2022 року, №1751 від 30 листопада 2022 року, №2003 від 31 грудня 2022 року, №95 від 31 січня 2023 року, №333 від 28 лютого 2023 року, №550 від 31 березня 2023 року, а також виставленими рахунками на оплату №№ 916, 550, 916 від 31 березня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив позивачу 262 238 145,45 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними інструкціями.

Спір у справі виник у зв`язку з несплатою відповідачем 295 246,66 грн як остаточного розрахунку за спожиту в березні 2023 року електричну енергію (акт приймання-передачі №550 від 31 березня 2023 року та рахунок №916 від 31 березня 2023 року).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору у період з квітня 2022 року по березень 2023 року включно позивач поставив електричну енергію на загальну суму 262 533 392,11 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі.

З огляду на здійснені відповідачем платежі, фактично неоплаченою залишилась заборгованість за спожиту в березні 2023 року електричну енергію в розмірі 295 246,66 грн (262 533 392,11 грн - 262 238 145,45 грн).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 4 додатку 2 до договору в редакції додаткової угоди №5 від 15.02.2023 визначено, що до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

З огляду на умови Договору відповідач зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок до 15 квітня 2023 року.

Відтак, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача за спірний період є таким, що настав.

Проте, всупереч статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказів повної оплати за спожиту відповідачем у березні 2023 року електричну енергію матеріали справи не містять.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо ненастання строку оплати у зв`язку з неотриманням рахунків на оплату, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 5.6. Договору оплата рахунка постачальника за фактично спожитий обсяг електричної енергії за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем.

Водночас, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату на підставі виставлених постачальником рахунків не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

А тому, отримання відповідачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як отримання рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника, що рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість поставленого позивачем товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/13527/17.

Стосовно абзацу 1 пункту 13.6 Договору, яким скаржник обґрунтовує свої заперечення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13.6. Договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Водночас, даний пункт стосується лише передбаченого пунктом 13.2. Договору повідомлення щодо зміни умов Договору чи припинення його дії, а не щодо направлення рахунків на адресу відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11 квітня 2023 року направляв на визначену у пункті 14 додатку №1 до Договору (заява-приєднання) та пункті 9 додатку №5 до Договору офіційну електронну адреса відповідача: рахунок №916 від 31.03.2023 на суму 24 315 302,41 грн, можливість направлення якого на електронну адресу також передбачено пунктом 5.13. Договору.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2024 у справі № 910/19091/23 за результатами перегляду спору за аналогічними правовідносинами щодо тих же сторін спору зазначив, що надсилання рахунків електронною поштою було звичним як для позивача, так і для відповідача, який отримавши такі рахунки сплачував їх, не заявляючи при цьому про порушення способу їх надсилання і відсутність підстав для проведення оплати отриманої електричної енергії.

Більш того, поведінка відповідача щодо оплати більшої частини відповідного рахунку з одночасним запереченням настання строку платежу не відповідає критерію добросовісності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), який є певним стандартом, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо нездійснення оплати вартості поставленої електричної енергії в повному обсязі, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати настав.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів повної оплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 295 246,66 грн боргу (262 533 392,11 грн - 262 238 145,45 грн) правомірно визнана судом першої інстанції обґрунтованою.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 19 972,28 грн інфляційних втрат та 12 649,92 грн 3% річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення 19 972,28 грн інфляційних втрат та 12 649,92 грн 3% річних за період з 16.04.2023 по 18.09.2024, колегія суддів зазначає, що відповідні розрахунки є арифметично вірними, а тому дані позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Також відповідач оскаржує додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у даній справі, яким присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью енерджі Юкрейн» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Судом установлено, що в позовній заяві позивачем наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в даній справі, розмір якого в суді першої інстанції становить 50 000,00 грн.

Після прийняття судом першої інстанції 14.01.2025 основного судового рішення позивач 16.01.2025, тобто у строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача 39 600,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. До заяви позивачем були долучені копії договору про надання правничої допомоги №05/06-1 від 05.06.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Лєщинським К.Д., акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.01.2025 до цього Договору, ордеру на представництво інтересів позивача адвокатом Лєщинським К.Д. у Господарському суді місті Києва серії ВІ №1225757 від 19.06.2024 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Лєщинським К.Д.

Із долучених позивачем до матеріалів справи доказів судом установлено таке.

05.06.2024 між позивачем (клієнт) та адвокатом Лєщинським К.Д. (адвокат) було укладено договір про надання правничої допомоги №05/06-1, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з пунктом 4.4. Договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком, електронною поштою, особисто під підпис уповноваженого представника або засобами «Укрпошта» за реквізитами, зазначеними у Договорі.

За змістом пункту 4.3. Договору при розрахунку вартості правничої допомоги враховується час, витрачений адвокатом.

Згідно з підписаним між адвокатом та клієнтом актом №16/01 виконаних робіт (наданих послуг) від 16.01.2025 до цього Договору в результаті виконання умов Договору №05/06-1 адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі:

- підготовка позовної заяви, збирання і копіювання додатків до позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення з ПАТ «Укрнафта» заборгованості з урахуванням статті 625 Цивільного кодексу України та штрафних санкцій внаслідок неналежного виконання зобов`язано за Договором №С-28/03/22-7 про постачання електричної енергії споживачу - 9 годин вартістю 29 700,00 грн (3 300,00 грн х 9 год).

- підготовка і направлення додаткових заперечень у відповіді на відзив у справі №910/12352/24 - 3 години вартістю 9 900,00 грн (3 300,00 грн х 3 год).

У пункті 2 акту закріплено, що загальна вартість послуг становить 39 600,00 грн.

Акт підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Вищевказаними документами підтверджується факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 39 600,00 грн.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, висновки якої враховуються судом згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зазначає, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Як уже наголошувалось, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідач у запереченнях на заяву, поданих до суду 24.01.2025, просив у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на неспівмірність заявлених позивачем адвокатських витрат з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт.

Суд першої інстанції з урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу наданих позивачу у справі адвокатом послуг (написання позовної заяви, відповіді на відзив), а також розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись з такими висновками суду, в апеляційній скарзі стверджує про те, що як заявлена позивачем, так і стягнута судом сума витрат не відповідає умовам статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, дана справа не є складною, а такі витрати не є неминучими (необхідними), а їхній розмір не є розумним, обґрунтованим та співмірним, що не враховано судом при прийнятті додаткового рішення.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не наводить обґрунтованих доводів щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат обсягу фактично наданих послуг, непропорційності цих витрат до предмета спору, невідповідності їх критерію розумності.

Відповідач наводить загальні норми та судову практику, без прив`язки до того, чому саме витрати позивача в даній справі на професійну правничу допомогу, які й так були зменшені судом першої інстанції, є завищеними.

Аналогічним чином відповідач не надає доказів на підтвердження неспівмірності заявлених позивачем та присуджених судом до стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн фактично наданим послугам.

Отже, такі доводи скаржника ґрунтуються виключного на його припущеннях, у той час, як саме на сторону, що заявляє клопотання про зменшення відповідних витрат, покладено обов`язок доведення їх неспівмірності.

Колегія суддів, у свою чергу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи надані позивачем до заяви про ухвалення додаткового судового рішення докази, встановила, що присуджений судом у додатковому рішенні розмір витрат на професійну правничу допомогу (20 000,00 грн) належним чином підтверджений, обґрунтований та пропорційний до предмета спору.

Також апеляційним судом у даному контексті враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7, в якому передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачу у розмірі 20 000,00 грн й не вбачає підстав для зміни чи скасування додаткового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі та часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення та додаткове рішення суду у даній справі обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та такими, що відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/12352/24 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/12352/24 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі №910/12352/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Укрнафта».

Матеріали справи №910/12352/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2025 після виходу з лікарняного та відпустки судді Іоннікової І.А..

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко