ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Справа № 906/967/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 (суддя Шніт А.В., повна ухвала складена 01.04.2025)

за заявою Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Максима Володимировича про заміну сторони її правонаступником у справі №906/967/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Володимира Григоровича

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська енергетична біржа"

про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафу

за участю представників:

заявника - Єгорова С.О.,

боржника - Якименка М.М.,

третьої особи - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 заяву ФОП Гаврилюка Максима Володимировича про заміну сторони у справі задоволено частково. Замінено стягувача ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича у наказах Господарського суду Житомирської області №906/967/23 від 04.07.2024 на правонаступника - ОСОБА_1 .

В обґрунтування постановленої ухвали суд першої інстанції, встановивши прийняття ОСОБА_1 , як спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , спадщини, до якого перейшли в порядку спадкування права кредитора у присудженому за постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 до виконання зобов`язання, зокрема і право стягувача за наказами Господарського суду Житомирської області від 04.07.2024, дійшов висновку про заміну у вказаних виконавчих документах стягувача ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича його правонаступником - ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ФОП Гаврилюка Максима Володимировича про заміну сторони у даній справі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановивши факт отримання Гаврилюком М.В. свідоцтва про право на спадщину, не правильно зробив висновок про наявність підстав для її прийняття, оскільки договір про поділ спадкового майна за законом не заміняє відповідне свідоцтво про право на спадщину. Відтак, всупереч ч.1 ст.1296, ч.1 ст.1298 ЦК України, суд незаконно постановив ухвалу про задоволення заяви Гаврилюка М.В. про заміну правонаступником.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог застосувавши за власною ініціативою положення ст.334 ГПК України.

У відповідності до ст.263 ГПК України ФОП Гаврилюк Максим Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт прийняття ним спадщини, а отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця, а тому його відсутність не позбавляє останнього права на таку спадщину.

Вказує, що договір про поділ спадкового майна за законом від 22.02.2025 є беззаперечним доказом прийняття спадщини, оскільки такий договір може бути укладено лише між спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Зазначає, що твердження апелянта про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки у заяві ФОП Гаврилюка М.В. містилось посилання на правонаступництво та обґрунтовувалась необхідність заміни сторони у виконавчому провадженні.

З огляду на вказане, просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

ТОВ "Українська енергетична біржа" також подало відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначило, що у питанні розгляду вказаної апеляційної скарги покладається на розсуд суду, оскільки предметом оскарження ухвали від 27.03.2025 є питання спадкування та заміни сторони у провадженні, що не відноситься до компетенції ТОВ "УЕБ" як професійного учасника організованих товарних ринків.

У судове засідання, що відбулося 02.06.2025, ТОВ "Українська енергетична біржа" не забезпечило явку повноважного представника, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання.

Окрім того, 26.05.2025 від ТОВ "Українська енергетична біржа" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності її представника.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, беручи до уваги клопотання ТОВ "Українська енергетична біржа", колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника ТОВ "Українська енергетична біржа".

02.06.2025 до суду від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником у справі №906/967/23.

У судовому засіданні вищевказане клопотання було задоволено та замінено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Білокоровицьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" його правонаступником - Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.03.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 апеляційну скаргу ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича задоволено; рішення Господарського суду Житомирської області від 11.03.2024 скасовано та ухвалено нове, яким позов ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича задоволено. Витребувано у Державного спеціалізованого господарського підприємства "Лiси України" в особi Фiлiї "Білокоровицьке лiсове господарство" Державного спецiалiзованого господарського пiдприємства "Лiси України" та зобов`язано передати ФОП Гаврилюку Володимиру Григоровичу майно, а саме: необроблену деревину стандартизовану в лот, с.Круглі лісоматеріали, Сосна, в загальному об`ємі 80 м.куб., зокрема:

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 25-29, довжина 3-6 м, клас якості "В", всього 10 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 30-34, довжина 3-6 м, клас якості "В", всього 10 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 35-39, довжина 3-6 м, клас якості "В", всього 5 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 40-49, довжина 3-6 м, клас якості "В", всього 5 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 25-29, довжина 3-6 м, клас якостi "С", всього 25 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 30-34, довжина 3-6 м, клас якості "С", всього 15 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 35-39, довжина 3-б м, клас якості "С", всього 5 м.куб;

- лісоматеріали круглі породи Сосна, група діаметрів 40-49, довжина 3-6 м, клас якості "С", всього 5 м.куб, реалізовану під час аукціону 02.02.2023 та набуту ФОП Гаврилюком О.Г. відповідно до договору купівлі-продажу необробленої деревини №45 від 02.02.2023 року.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Білокоровицьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича 2 909,00 грн штрафу за невиконання умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №45 від 02.02.2023; 5 368,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 7 246,80 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнуто з ФОП Гаврилюка Володимира Григоровича в дохід Державного бюджету 4026,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

04.07.2024 господарським судом на виконання вищезазначеної постанови видано відповідні накази.

10.10.2024 до Господарського суду Житомирської області від ФОП Гаврилюка Максима Володимировича надійшла заява про заміну сторони його правонаступником, в обґрунтування якої останній вказує про прийняття ним спадщини після смерті батька - ОСОБА_2 , та в підтвердження чого посилається на наявну заведену спадкову справу в Олевській державній нотаріальній конторі Житомирської області.

Місцевий господарський суд, розглянувши подану заяву, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку про її задоволення.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано ст.52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва (у тому числі на стадії виконання судового рішення) господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права та наявність відповідних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст.52 ГПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником в порядку ст.52 ГПК України у разі смерті фізичної особи (стягувача, позивача) необхідним є встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину.

Як вбачається з довідки №44/01-16 від 27.02.2025, яка надана державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори (т.3 а.с.247), єдиними спадкоємцями за законом (спадкоємці першої черги) на майно, яке за життя належало ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_3 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Повідомлено, що відомості про спадкові договори та заповіти від імені ОСОБА_2 відсутні.

Окрім того, державним нотаріусом зазначено, що відповідно до ст.1278 ЦК України, вищевказані спадкоємці уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна з чітким зазначенням того, яке саме майно перейде у власність кожного окремого спадкоємця.

Апеляційним судом встановлено, що згідно договору про поділ спадкового майна за законом від 22.02.2025, зокрема у спадщину до ОСОБА_1 переходить право вимоги на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 у справі №906/967/23.(п.3 договору).

Даний договір є підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. (п.12 договору)

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що підставою для набуття спадкоємцями майна у власність, у тому числі права вимоги від спадкодавця, є, зокрема, факт прийняття ними спадщини (ст. 1268 ЦК України), а не свідоцтво про право на спадщину як документ.

Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.1296 ЦК України, згідно якого відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , в тому числі і належне право вимоги на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 у справі №906/967/23. Відтак ОСОБА_1 є належними процесуальним правонаступником позивача (стягувача) у даній справі.

Щодо доводів апелянта про вихід суду першої інстанції за межі заявлених вимог, а саме застосування норми ст.334 ГПК України, яка не була зазначена заявником, колегія суддів вказує, що ст.52 ГПК України міститься у розділі І "Загальні положення" глави 4 "Учасники судового процесу" ГПК України, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість, ст.334 ГПК України розташована у розділі V "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах", що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень.

З огляду на викладене, нормативні приписи ст.52 ГПК України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених у ст.334 цього кодексу. (схожі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №916/617/17, постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №910/11030/18 та від 10.09.2021 у справі №903/323/20).

Процесуальне правонаступництво, у розумінні ст.52 ГПК України, допускається на будь-якій стадії судового процесу.

Варто зазначити, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Згідно з положенням ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого документа, а не унаслідок відкриття виконавчого провадження.

Відтак, враховуючи принцип "суд знає закони", згідно якого суд надає правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, а також визначає, яка конкретна правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, однак в межах вимог сформованих самим же позивачем (заявником), апеляційний суд дійшов висновку, що зазначення судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі посилання на норми ст.334 ГПК України не свідчать про вихід суду за межі заявлених вимог, а тому доводи апелянта є необґрунтованими.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" задоволенню не підлягає.

Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що ФОП Гаврилюком М.В. у відзиві було заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу. Оцінюючи наявність правових підстав для їх задоволення, судом враховується наступне.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Згідно з ч.1,2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1,2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявник разом із відзивом подав до суду: договір про представництво та надання юридичних послуг від 05.10.2024; акт здавання-приймання послуг за надану правову допомогу; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №498 від 23.07.2010 та в матеріалах справи міститься копія ордера серії АМ №1128563 від 30.04.2025 на представлення інтересів заявника у Північно-західному апеляційному господарському суді.

05.10.2024 між адвокатом Єгоровим Сергієм Олександровичем (адвокат) та Гаврилюком Максимом Володимировичем (клієнт) укладено договір про представництво та надання юридичних послуг, згідно п.1.1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором клієнт доручає, а адвокат зобов`язується за винагороду від імені та за рахунок клієнта вчинити юридичні дії, визначені у п.1.2. цього договору.

Адвокат відповідно до умов цього договору зобов`язується надати юридичну допомогу клієнту по захисту його інтересів, шляхом представництва інтересів клієнта в правоохоронних органах, судах всіх інстанцій для досягнення цілей узгоджених з клієнтом та вчинення юридично значимих дій, які будуть спрямовані на доведення позиції узгодженої з клієнтом. (п.1.2 договору)

Пунктом 3 договору визначено розрахунки за послуги, згідно п.3.2 якого, за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар, виходячи з погодинної оплати, яка за домовленістю сторін складає 1000 грн на годину роботи адвоката, при цьому остаточна сума гонорару адвоката визначається в акті приймання-передачі наданих послуг в якому наводиться розрахунок витрачених годин, що погоджується сторонами.

З акту здавання-приймання послуг за надану правову допомогу від 18.05.2025 вбачається, що на виконання умов договору про представництво та надання юридичних послуг від 05.10.2024, адвокат надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо представництва та надання правової допомоги по захисту інтересів клієнта під час розгляду справи №906/967/23 на загальну суму 7000 грн, а саме:

- вивчення апеляційної скарги для формування правової позиції сторони/1 год/1000 грн;

- підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу та формування доказової бази/3год/3000 грн;

- підготовка до судового засідання та участь у ньому по розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції/3 год/3000 грн.

Колегія суддів, дослідивши вищевказані докази, подані на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що за змістом ч.3 ст.237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону).

Згідно з ч.1 ст.30 Закону, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19; п.127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 ).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

Частинами 2, 3 статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Як вбачається з договору про представництво та надання юридичних послуг від 05.10.2024, гонорар адвоката Єгорова С.О. встановлений у формі погодинної оплати, а тому підставою для його виплати є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, колегією суддів встановлено, що останні у своїй сукупності разом з іншими матеріалами справи у повній мірі підтверджують обсяг наданої йому професійної правової допомоги адвокатом Єгоровим С.О. та розмір понесених ним витрат на професійну правову допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

Відтак, враховуючи відсутність від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" будь-яких клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на участь адвоката Єгорова С.О. у судовому засіданні 02.06.2025 із його значною тривалістю, а також подання ним до суду апеляційної інстанції усіх процесуальних документів у даній справі, апеляційний суд вважає обґрунтованим заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн.

З огляду на вищевикладене, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства на користь ФОП Гаврилюка Максима Володимировича витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Керуючись ст.269, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 у справі №906/967/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - без задоволення.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (03115, м. Київ, вул Святошинська, буд.30, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Максима Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Господарському суду Житомирської області видати судовий наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "04" червня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.