РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2025Справа № 910/3460/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен Ко»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясне ремесло»

про стягнення 1 915 803,24 грн.

за участю представників:

від позивача: Кислий Є.І.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен Ко» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясне ремесло» про стягнення 1 915 803,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором від 21.01.2022 № 2101/01-МПЗ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 15.04.2025.

Ухвалу про відкриття провадження у даній справі направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений про судовий розгляд спору належним чином. Крім того, відповідач мав можливість ознайомитись з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Для реалізації сторонами своїх процесуальних прав судом 15.04.2025 відкладено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 20.05.2025 судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.06.2025.

Позивач 30.05.2025 сформував у системі «Електронний суд» клопотання про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження у зв`язку із виявленням помилок у розрахунку пені, 30 % річних та інфляційних втрат та необхідністю подання заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Наведене позивачем обгрунтування неможливості подання клопотання про зменшення розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження фактично не містить дійсних підстав, наявність яких нівелювала б можливість вчасного звернення до суду із відповідним клоптанням, тому суд залишає останнє без розгляду.

У судовому засіданні 03.06.2025 представником позивача надано усні пояснення по суті спору, якими позовні вимоги підтримано.

Представник відповідача у судове засідання 03.06.2025 не з`явився, відзив суду не надав та позовні вимоги не заперечив. Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 21.01.2022 укладено договір поставки № 2101/01-МПЗ, за умовами пункту 1.1. якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуванням і цінах, зазначених у рахунках-фактурах та накладних.

Згідно з пунктом 2.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту підписання відповідачем видаткової накладної на товар.

Відповідно до пункту 3.4. договору, датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами, що засвідчує прийняття товару відповідачем від позивача.

Договір набирає сили з моменту підписання і діє 2 роки. У випадку, якщо жодна з сторін не заявить про своє бажання розірвати договір не пізніше, ніж за 10 днів до закінчення строку його дії, договір продовжується на той самий строк на тих самих умовах.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 667 553,60 грн., що підтверджується накладною від 24.01.2022 № 50057 на суму 326 587,20 грн. та накладною від 21.02.2022 № 50425 на суму 340 966,40 грн. (товарно-транспортні накладні та накладні наявні у матеріалах справи).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 2.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту підписання відповідачем видаткової накладної на товар.

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 125 000,00 грн. Товар на суму 542 553,60 грн. не оплачено. Протилежного суду не доведено, доказів повної оплати відповідачем до суду не подано.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені у розмірі 542 553,60 грн., а тому підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 договору передбачено, у разі порушення строків оплати вартості поставленого товару, а також у випадку порушення строків компенсації тари, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Окрім цього, відповідач сплачує на користь позивача 30 % річних за користування чужими грошовими коштами, від суми заборгованості, що нараховуються за кожний день прострочення.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 608 337,03 грн., 30 % річних у розмірі 499 979,13 грн. та інфляційні втрати у розмірі 264 933,48 грн.

При дослідженні поданого позивачем розрахунку, судом встановлено його помилковість. Зокрема, позивач стверджує у позовній заяві про зарахування здійснених відповідачем оплат у розмірі 125 000,00 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за поставку першої партії товару (а.с. 3).

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку двома партіями, перша - за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 на суму 326 587,20 грн. та друга - за видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 на суму 340 966,40 грн.

Отже, враховуючи зарахування позивачем часткової оплати саме за партію товару, яка поставлена першою, при здійсненні розрахунку позивач мав відобразити зазначені дії за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 на суму 326 587,20 грн.

У поданому до суду розрахунку, позивачем здійснено нарахування пені, 30 % річних та інфляційних втрат на заборгованість за першу партію товару, однак ним взято за базу нарахування не вартість поставленого товару за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 на суму 326 587,20 грн., а вартість товару за видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 на суму 340 966,40 грн., поставка за якою відбулась другим етапом.

Крім того, позивачем невірно визначено початок прострочення з оплати поставленого товару. Зокрема, здійснено нарахування за поставку першої партії товару, починаючи з 28.01.2022 та другої - з 31.01.2022.

Згідно з пунктом 2.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту підписання відповідачем видаткової накладної на товар.

За таких обставин, відповідач мав право здійснити оплату за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 на суму 326 587,20 грн. до 31.01.2022 та за видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 на суму 340 966,40 грн. до 28.02.2022, прострочення за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 почалось з 01.02.2022, за видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 - з 01.03.2022.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Закріплена сторонами у пункті 5.2 договору умова про нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочки не може розцінюватися, як установлення цим договором іншого, ніж передбачено частиною 2 статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи, що нарахування пені до повного виконання сторонами своїх зобов`язань договором від 21.01.2022 № 2101/01-МПЗ не передбачено, суд обмежує нарахування пені 6 місяцями з моменту виникнення прострочення.

Здійснивши власний перерахунок пені, з урахуванням встановлених судом дат прострочення, взявши суму нарахування заборгованості за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 у розмірі 201 587,20 грн. та видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 у розмірі 340 966,40 грн., у межах періоду розрахунку позивача, обмеживши нарахування пені 6 місяцями з моменту виникнення прострочення, суд встановив, що позовні вимоги, в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, у розмірі 90 110,92 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору (пункт 5.2) сторони збільшили розмір процентів річних за користування чужими грошовими коштами до 30 %.

При дослідженні розрахунку позивача щодо нарахування 30 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, судом встановлено допущення тих самих помилок, що і під час здійснення нарахування пені.

Здійснивши власний перерахунок 30 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлених судом дат прострочення, взявши суму нарахування заборгованості за видатковою накладною від 24.01.2022 № 50057 у розмірі 201 587,20 грн. та за видатковою накладною від 21.02.2022 № 50425 у розмірі 340 966,40 грн., у межах періоду розрахунку позивача, суд встановив, що позовні вимоги, в частині стягнення 30% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 491 153,76 грн. та 263 337,91 грн. відповідно.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясне ремесло» (04212, місто Київ, вулиця Маршала Тимошенка, будинок 2-л; ідентифікаційний номер 38322686) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Овен Ко» (51100, Дніпропетровська область, Самарійський район, селище міського типу Магдалинівка, вулиця Центральна, будинок 2; ідентифікаційний номер 44581879) 542 553,60 грн. основного боргу, 90 110,92 грн. пені, 491 153,76 грн. 30 % річних, 263 337,91 грн. інфляційних втрат та 20 807,35 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.06.2025.

Суддя Т.Ю. Кирилюк