ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 924/856/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Вінцковської Анни Вікторівни

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 (судді: Мельник О. В. - головуючий, Олексюк Г. Є., Коломис В. В.) у справі

за позовом Вінцковської Анни Вікторівни

до Ізяславської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди № 104/57-17-ДО земельної ділянки від 21.06.2017 та додаткової угоди до договору оренди № 103/57-17-ДО земельної ділянки від 21.06.2017.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У вересні 2024 року Вінцковська Анна Вікторівна звернулася до суду із позовами до Ізяславської міської ради про визнання укладеними додаткових угод до договору оренди № 104/57-17-ДО земельної ділянки площею 11,9561 га, кадастровий номер :05:011:0552, укладеного 21.06.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ФОП Вінцковською Анною Вікторівною та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2017 за № 21122046, а також додаткової угоди до договору оренди № 103/57-17-ДО земельної ділянки площею 24,5621 га, кадастровий номер :05:010:0595, укладеного 21.06.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та Вінцковською Анною Вікторівною та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2017 за № 21120596, в запропонованих позивачем редакціях.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що процедуру поновлення договору оренди не було завершено внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо укладення у місячний строк додаткової угоди до договору оренди. Позивачка вважає, що її права порушені відповідачем у зв`язку з бездіяльністю щодо укладення додаткових угод.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.12.2024 (суддя Гладюк Ю. В.) позов задоволено.

Судове рішення мотивовано тим, що в порушення приписів частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" відповідач у місячний термін письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні договорів оренди земельної ділянки від 21.06.2017.

4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.12.2024 у справі № 924/856/24 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Вінцковської Анни Вікторівни відмовлено.

Постанову мотивовано тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення у цій справі не з`ясував обставин щодо належного повідомлення орендодавцем орендаря в місячний термін відповідно до приписів частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" про заперечення у поновленні договорів оренди землі, та, як наслідок, безпідставно застосував частину 6 статті 33 зазначеного Закону, що призвело до помилкового висновку суду про наявність "мовчазної згоди" міської ради на поновлення договору та задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі Вінцковська Анна Вікторівна просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №924/856/24 та залишити в силі рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.12.2024.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на те, що:

1) суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, неправильно застосував висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23, від 18.01.2023 у справі № 752/24739/19, та не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15 та від 26.03.2020 у справі № 910/9962/16 щодо обов`язкової наявності номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист;

2) суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, про те, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, у зв`язку з чим Верховний Суд наголосив на важливості дотримання як строку звернення орендаря до орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, так і відповіді орендодавця на таке звернення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Ізяславська міська рада у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Вінцковської Анни Вікторівни на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 924/856/24 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.05.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 21.06.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавцем) та гр. Вінцковською Анною Вікторівною (орендарем) було укладено договори оренди земельної ділянки № 103/57-17-ДО та № 104/57-17-ДО, відповідно до яких:

- орендарю передано на підставі протоколів земельних торгів від 21.06.2017 в строкове платне користування на умовах оренди земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства (01.02), кадастровий номер :05:010:0595 (площею 24,5621 га) та кадастровий номер :05:011:0552 (площею 11,9561 га), які розташовані за межами населених пунктів Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (пункт 1.1);

- договори укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договорів орендар має переважне право поновити їх на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 7);

- право оренди земельних ділянок виникає у орендаря з моменту їх державної реєстрації відповідно до закону (пункт 8).

10. 23.06.2017 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельних ділянок.

11. 06.04.2024 Вінцковська Анна Вікторівна , з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі, подала до Ізяславської міської ради заяви про намір продовжити договори оренди земельних ділянок від 21.06.2017 № 103/57-17-ДО та № 104/57-17-ДО на новий строк. Зазначені заяви з доданими до них документами були отримані Ізяславською міською радою 15.04.2024.

12. Рішенням п`ятдесят четвертої сесії Ізяславської міської ради восьмого скликання від 18.04.2024 № 28 "Про розгляд заяв Вінцковської Анни Вікторівни про продовження (поновлення) договорів оренди земельних ділянок" позивачу відмовлено у поновленні на новий строк договорів оренди землі, також вирішено вважати припиненими договори оренди земельних ділянок після закінчення строку їх дії, включено земельні ділянки до переліку вільних земельних ділянок, право оренди на які планується продати на земельних торгах тощо.

13. Позивач, вважаючи, що договори оренди земельних ділянок поновлені, оскільки процедуру поновлення договорів оренди було порушено внаслідок невиконання Ізяславською міською радою обов`язку щодо направлення повідомлень про заперечення проти поновлення договорів оренди у місячний строк або підписання додаткової угоди до договорів оренди у разі відсутності таких заперечень, звернувся з позовом до суду.

Позиція Верховного Суду

14. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, з огляду на таке.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

16. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України Вінцковська Анна Вікторівна посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме положень статті 33 Закону України "Про оренду землі", без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, а також правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15 та від 26.03.2020 у справі № 910/9962/16 щодо обов`язкової наявності номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист.

17. Щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

18. Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) має назву "Поновлення договору оренди землі" та регламентує поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми як загальне правило продовження орендних правовідносин), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми як спеціальне правило продовження орендних правовідносин).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина 3 статті 33 цього Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина 4 статті 33 наведеного Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина 8 статті 33 цього Закону).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 9 статті 33 зазначеного Закону).

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частина 10 статті 33 наведеного Закону).

19. Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

20. Скасовуючи рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.12.2024 та відмовляючи Вінцковській Анні Вікторівні в позові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення у цій справі не з`ясував обставин щодо належного повідомлення орендодавцем орендаря в місячний термін відповідно до приписів частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" про заперечення у поновленні договорів оренди землі, та як наслідок безпідставно застосував частину 6 статті 33 цього Закону, що призвело до помилкового висновку суду про наявність "мовчазної згоди" міської ради на поновлення договору та задоволення позовних вимог.

21. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням п`ятдесят четвертої сесії Ізяславської міської ради восьмого скликання від 18.04.2024 № 28 "Про розгляд заяв Вінцковської Анни Вікторівни про продовження (поновлення) договорів оренди земельних ділянок" відмовлено Вінцковській Анні Вікторівні у поновленні на новий строк договорів оренди землі, а також вирішено вважати припиненими договори оренди земельних ділянок після закінчення строку їх дії; зобов`язано орендаря повернути міській раді земельні ділянки після закінчення договорів оренди; включено земельні ділянки до переліку вільних земельних ділянок, право оренди на які планується продати на земельних торгах тощо.

22. Положенням частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено обов`язок орендодавця у місячний термін не лише розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, а й за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі направити орендарю лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

23. Апеляційний суд встановив, що відповідач на підтвердження виконання свого обов`язку щодо направлення орендарю листа-повідомлення про відповідне рішення надав копію супровідного листа від 23.04.2024 із додатком (копією рішення Ізяславської міської ради від 18.04.2024 № 28); реєстр відправленої поштової кореспонденції Ізяславської міської ради від 24.04.2024; опис вкладення у цінний лист (рекомендоване відправлення з повідомленням про отримання) від 24.04.2024; фіскальний чек ФН ПРРО ; поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 707 з позначками поштового відділення щодо причини його невручення.

24. Апеляційний суд, врахувавши правову позицією, викладену в пунктах 5.39-5.40 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23, на неправильне застосування якої посилається скаржник у касаційній скарзі, про те, що "належним підтвердженням направлення особою поштового повідомлення рекомендованим листом та його отримання адресатом є: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відображенням інформації про особу отримувача…За умови неотримання адресатом поштової кореспонденції, надісланої за належною адресою орендодавця: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція, саме поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відмітками поштового відділення щодо причин його невручення", а також положення статей 76- 78, 86 ГПК України щодо належності, допустимості, достовірності та оцінки доказів, звернув увагу на те, що відповідач направив лист за належною поштовою адресою позивача, наявність в матеріалах справи розрахункового документа (фіскальний чек), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку, а також опису поштового вкладення з підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля із зазначенням поштового відділення, дійшов обґрунтованого висновку про дотримання Ізяславською міською радою, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", місячного строку розгляду листа-повідомлення орендаря та відповідно направлення повідомлення останньому про прийняте орендодавцем рішення.

25. Скаржник у касаційній скарзі наголошує на тому, що опис вкладення у цінний лист не відповідає вимогам пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом направлення позивачу листа-повідомлення орендодавця про відмову в поновленні на новий строк терміну дії договорів оренди земельної ділянки від 21.06.2017 № 103/57-17-ДО та № 104/57-17-ДО згідно з вимогами статті 33 Закону України "Про оренду землі".

26. Щодо доводів скаржника про встановлення апеляційним господарським судом обставин справи на підставі неналежних та недопустимих доказів Верховний Суд зазначає таке. Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

27. Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

28. Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

29. При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

30. Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

31. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.

32. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

33. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

34. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що судам слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

35. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

36. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

37. Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

38. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

39. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

40. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

41. Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3860/19, від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

42. З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що скаржником не доведено того факту, що судом для встановлення обставин, що мають суттєве значення, застосовані недопустимі докази у справі. Водночас доводи скаржника стосуються переоцінки доказів та встановлення нових обставин, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

43. Суд апеляційної інстанції встановив, що із наданої відповідачем копії опису поштового вкладення у цінний лист вбачається, що зазначений опис містить підпис працівника поштового зв`язку та відбиток календарного штемпеля із зазначенням поштового відділення, дата на якому відповідає даті, зазначеній на фіскальному чеку, який підтверджує надання поштових послуг, а саме 24.04.2024. Крім того, зі змісту фіскального чеку ФН ПРРО , наданого відповідачем, вбачається, що він містить номер відправлення 707, що є аналогічним зазначеному в рекомендованому повідомленні.

44. У статті 79 ГПК України встановлений стандарт доказування "вірогідності доказів", який, на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, відповідно до наведеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

45. У силу зазначеної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

46. Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний.

Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 908/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

47. З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, зокрема, зазначення номеру відправлення у фіскальному чеку та рекомендованому повідомленні, посилання скаржника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 911/1284/23, постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 752/24739/19, від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15 та від 26.03.2020 у справі № 910/9962/16, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи.

48. У свою чергу, Верховний Суд, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не здійснює оцінку (переоцінку) доказів, покладених судом попередньої інстанції в основу висновку про те, Ізяславська міська рада у визначений законом строк як до, так і після закінчення строку дії договорів оренди землі направляла Вінцковській Анні Вікторівні листи про відмову міської ради у поновленні договорів оренди землі.

49. При цьому Верховний Суд зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

49. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" та не врахування висновків викладених в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 про те, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку та важливості дотримання як строку звернення орендаря до орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, так і відповіді орендодавця на таке звернення, оскільки установлені обставини у цій справі № 924/856/24 свідчать про те, що правовідносини у справах на які посилається скаржник, є неподібними зі справою, що розглядається (№ 924/856/24), з огляду на відмінність установлених фактичних обставин у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин.

50. Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновком суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування постанови та залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

51. Водночас Суд звертає увагу на те, що касаційна інстанція не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а її повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

52. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

53. Отже, Верховний Суд констатує, що наведена Вінцковською Анною Вікторівною підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

54. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

55. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

56. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

58. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінцковської Анни Вікторівни залишити без задоволення.

Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 924/856/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай