ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа №907/150/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

позивача: Бойко Б.Б.,

відповідача 1: Орбан Н.Л.,

відповідачів 2,3 : не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Ритм 2011» б/н від 12.03.2025 (вх. суду від 12.03.2025 № 01-05/676/25)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 про відмову у забезпеченні позову (повний текст складено 03.03.2025, суддя Р.М. Лучко)

у справі № 907/150/25

за позовом: Приватного підприємства «Ритм 2011», м. Харків

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркан», м. Ужгород

до відповідача 2: Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Івета», м. Ужгород

про визнання протиправним та скасування містобудівних умов,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ритм 2011» звернулося до Господарського суду Закарпатської з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркан» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради у якому просило суд визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44» (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 907/150/25.

26.02.2025 позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з заявою про забезпечення позову, у якій просило суд до набрання рішенням у даній справі законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю видавати Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (), дозвіл на виконання будівельних робіт незалежно від класу наслідків, визначених у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати дії, пов`язані з реєстрацією в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва дозволу на виконання будівельних робіт, змін та коригування раніше створеної проектної документації по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (Код ) та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Мукачівська, 44 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що ТОВ «МАРКАН» протягом тривалого часу, за відсутності на то будь-яких дозволів та повноважень, своїми незаконними діями у вигляді самочинного будівництва істотно порушує майнові права ПП «РИТМ 2011», ефективною вимогою по захисту яких є визнання протиправними та скасування містобудівних умов.

За позицією позивача, у випадку, якщо ТОВ «МАРКАН» отримає дозвіл на виконання будівельних робіт, зважаючи на те, що фактично відповідні будівельні роботи проводяться та об`єкт готовий до набрання законної сили може бути введений в експлуатацію, у найкоротший термін, зареєструвати право власності на завершений будівництвом об`єкт, у тому числі на ту його частину, яка розташована на належній ПП «РИТМ 2011» земельній ділянці, та здійснити її відчуження на користь третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви Приватного підприємства «Ритм 2011» від 26.02.2025 про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала місцевого господарського суду мотивовано, зокрема, тим, що пропоновані позивачем заходи забезпечення позову шляхом заборони видавати дозвіл на виконання будівельних робіт, його реєстрації в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва фактично мають намір зупинити дію оспорюваних містобудівних умов та обмежень, що в спірних відносинах, з урахуванням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Під час перегляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали у цій справі, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 прийнято до розгляду заяву позивача від 06.05.2025 про зміну предмету позову, постановлено здійснювати в подальшому розгляд справи з урахуванням зміненого предмету позову; залучено до участі в справі як співвідповідача (відповідача 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Івета» (88018, м. Ужгород, вул. Лермонтова, 25, ); замінено відповідача 2 у справі №907/150/25 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради на належного відповідача 2 - Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 4, ).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову від 03.03.2025, Приватне підприємство «Ритм 2011» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 року у справі № 907/150/25, та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву представника Приватного підприємства "РИТМ 2011" про вжиття заходів забезпечення позову.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що фактичне продовження будівництва в умовах встановлених порушень створює невідворотні наслідки для позивача, адже після завершення будівництва можливість відновлення порушених прав буде суттєво ускладнена.

Скаржник наголошує, що у випадку, якщо ТОВ «Маркан» отримає дозвіл на виконання будівельних робіт, зважаючи на те, що фактично відповідні будівельні роботи проводяться та об`єкт готовий до набрання законної сили може бути введений в експлуатацію, у найкоротший термін, зареєструвати право власності на завершений будівництвом об`єкт, у тому числі на ту його частину, яка розташована на належній ПП «Ритм 2011» земельній ділянці, та здійснити її відчуження на користь третіх осіб. Якщо вказані дії відбудуться до завершення розгляду по суті справи, яку ініціює ПП «Ритм 2011», задоволення позову не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки зумовить необхідність звернення ПП «РИТМ 2011» вже до нового власника нерухомого майна в межах іншої справи з вимогами про його знесення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркан» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 залишити без змін.

Відповідач 1 вважає, що вимоги, викладені ПП «РИТМ 2011» у заяві про забезпечення позову є необґрунтованими, а їх застосування призведе до значних порушень майнових прав та законних інтересів ТОВ «Маркан», оскільки безпідставно заблокує здійснення ТОВ «Маркан» законних діянь щодо виконання підготовчих робіт відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт від 25.03.2024 за номером ЗК83, та початку процедури отримання дозволу ТОВ «Маркан» на виконання відповідних будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :10:001:0156.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 справу № 907/150/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Ритм 2011» б/н від 12.03.2025 (вх. суду від 12.03.2025 № 01-05/676/25) на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 907/150/25.

Ухвалою суду від 31.03.2025 призначено розгляд справи № 907/150/25 на 13.05.2025.

Ухвалою від 13.05.2025 відкладено розгляд справи № 907/150/25 на 03.06.2025.

29.05.2025 до суду надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Івета» - адвоката Москаленко М.А., у якому відповідач 3 просить:

- залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Івета» в якості співвідповідача до апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «РИТМ 2011» на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 року про відмову в задоволенні заяви ПП «РИТМ» про забезпечення позову по справі № 907/150/25 за позовом ПП «РИТМ 2011» до ТОВ «МАРКАН» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора;

- допустити адвоката Москаленко М.А. до розгляду апеляційної скарги ПП «РИТМ 2011» на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 року про відмову в задоволенні заяви ПП «РИТМ» про забезпечення позову по справі № 907/150/25 за позовом ПП «РИТМ 2011» до ТОВ «МАРКАН» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора в якості уповноваженого представника відповідача-3 у справі ТОВ «ІВЕТА», та надати доступ адвокату Москаленко Марині Анатоліївні до електронної справи № 907/150/25 у підсистемі «Електронний Суд» відповідно до вимог чинного законодавства.

Слід зазначити, що враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд у відповідності до Перехідних положень ГПК України, надіслав до Західного апеляційного господарського суду копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції витребував матеріали справи № 907/150/25 в електронному вигляді та як було зазначено вище, під час перегляду оскаржуваної ухвали у цій справі, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025, зокрема, залучено до участі в справі як співвідповідача (відповідача 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Івета».

Колегія суддів зазначає, що статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників справи та апеляційний суд враховує ухвалу суду першої інстанції, яка набрала законної сили, відтак судом апеляційної інстанції надано доступ уповноваженому представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Івета» адвокату Москаленко Марині Анатоліївні до електронної справи № 907/150/25 у підсистемі «Електронний Суд».

Частиною 1 ст. 48 ГПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Однак процесуальним законом не передбачено залучення до справи співвідповідача в суді апеляційної інстанції, при цьому ж судом першої інстанції ухвалою від 22.05.2025 було залучено співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Івета».

За таких обставин, ухвалою постановленою в судовому засіданні 03.06.2025 без оформлення окремого документа відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Івета» у залученні його співвідповідачем в суді апеляційної інстанції.

Крім того, 02.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Івета» звернулось до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Щодо заявленого клопотання про відкладення, колегія суддів зазначає таке.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі №260/4504/20 виклав правову позицію, відповідно до якої судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Варто зауважити, що суд першої інстанції залучив співвідповідача у цій справі 22.05.2025, представник співвідповідача звернувся до суду апеляційної інстанції про надання доступу до матеріалів електронної справи № 907/150/25 29.05.2025.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що стаття 269 ГПК України імперативно визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

ЄСПЛ під час розгляду справ неодноразово звертав увагу, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.06.2006 у справі "Miholapa v. Latvia" (Михолапа проти Латвії), від 31.05.2007 у справі "Andrejeva v. Latvia" (Андрєєва проти Латвії), від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України").

Апеляційний суд зазначає, що здійснює перегляд ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та станом на дату її ухвалення.

Водночас колегія суддів враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Таким чином, враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Івета» повідомлене про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги те, що явка представників учасників даної справи не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи, які не забезпечили явку своїх представників.

У судовому засіданні 03.06.2025 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача 1 заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви Приватного підприємства «Ритм 2011» про забезпечення позову.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

За змістом статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).

Предметом позову у даній справі є визнання протиправними містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою, тобто спірні правовідносини між сторонами регулюються, зокрема, приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 917/453/23, від 26.09.2023 у справі № 911/1518/22).

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У цій справі, звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення, позивач посилається на ймовірність отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт, його подальшого введення в експлуатацію, що унеможливить в рамках цієї справи ефективний захист та відновлення порушених прав ПП «Ритм 2011».

Водночас судом першої інстанції було правильно враховано те, що чинним законодавством врегульовано порядок отримання дозволу на виконання будівельних робіт та не визначено можливості зупинення розгляду заяви замовника про отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Так, статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, зокрема, перелік додатків, які додаються до заяви для отримання дозволу на виконання будівельних робіт, визначено підстави для відмови у видачі дозволу, підстави припинення дії дозволу на виконання будівельних робіт органом державного архітектурно-будівельного контролю тощо.

При цьому, оспорювана у даній справі невідповідність містобудівних умов та обмежень відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, а рішення суду про скасування містобудівних умов та обмежень відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має наслідком припинення дії дозволу на виконання будівельних робіт.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що в даному випадку існує ймовірність звернення відповідача до органів державного архітектурно-будівельного контролю з заявою про отримання дозволу на виконання будівельних робіт, водночас така ймовірність є наслідком дотримання порядку забудови території та не унеможливлює ефективний захист інтересів держави щодо заявленого предмету спору, а ймовірна невідповідність містобудівних умов та обмежень вимогам чинного законодавства слугує підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, а не забороною його видачі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що пропоновані позивачем заходи забезпечення позову шляхом заборони видавати дозвіл на виконання будівельних робіт, його реєстрації в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва фактично мають намір зупинити дію оспорюваних містобудівних умов та обмежень, що в спірних відносинах, з урахуванням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції також правомірно врахував, що заборона органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна за всіма обставинами не може вважатися судом пов`язаною з спірними у даній справі правовідносинами, а пропоновані позивачем заходи забезпечення співмірними заявленій у даній справі позовним вимогам.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірним застосування судом першої інстанції положень статей 136, 137 ГПК України та правомірну відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого підтвердження та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 у справі № 907/150/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Закарпатської області.

Керуючись ст. ст. 86, 140, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ритм 2011» б/н від 12.03.2025 (вх. суду від 12.03.2025 № 01-05/676/25) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 у справі № 907/150/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 у справі № 907/150/25 повернути до суду першої інстанції.

Повну постанову складено 10.06.2025.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець