ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/811/24

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуртовенко Р.М., ордер серії АМ №1044240 від 30.01.2023;

від відповідача: Сичов Д.В., ордер серії АМ №1000388 від 22.07.2024;

від третіх осіб: не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП №0662"

до Колективного автотранспортного підприємства 0662 Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "ЖИТОМИРОБЛАГРОПРОМБУД"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

на стороні позивача - Житомирської міської ради,

на стороні відповідача - державного реєстратора Звягельської державної нотаріальної контори Ружицького Олександра Дмитровича

про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТП №0662" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Колективного автотранспортного підприємства 0662 Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "ЖИТОМИРОБЛАГРОПРОМБУД" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59840112 від 14.08.2021, державного реєстратора Ружицького Олександра Дмитровича Звягельської (Новоград-Волинської) державної нотаріальної контори Звягельського (Новоград-Волинського) міськрайонного нотаріального округу Житомирської області щодо державної реєстрації 11.08.2021 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: комплекс будівель та споруд загальною площею 15,3 кв.м. (реєстраційний номер 101) за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, номер запису про право власності: 43489529, за Колективним автотранспортним підприємством 0662 Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "ЖИТОМИРОБЛАГРОПРОМБУД".

Ухвалою суду від 31.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Підготовчі засідання у справі неодноразово відкладалися в межах продовженого строку підготовчого провадження.

16.09.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання від 14.09.2024 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Житомирську міську раду, оскільки земельна ділянка, на якій згідно доводів позивача було неправомірно зареєстровано об`єкт нерухомого майна за відповідачем, належить Житомирській територіальній громаді, інтереси якої відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" представляє зазначений орган місцевого самоврядування, а також на стороні відповідача - державного реєстратора Звягельської державної нотаріальної контори Ружицького О.Д., який безпосередньо вчинив оспорювану реєстраційну дію, а отже рішення у даній справі може вплинути на їхні права та обов`язки (а.с.66-72).

Ухвалою суду від 18.09.2024, зокрема, залучено до участі у справі вищевказаних третіх осіб.

23.10.2024 до суду від представника третьої особи-1 надійшли пояснення щодо позову або відзиву (а.с.80-85).

18.12.2024 до суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі від 18.12.2024 (а.с.95-140).

Ухвалою суду від 18.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/811/24 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 30.04.2025.

30.04.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява від 30.04.2025 про зупинення провадження у справі №906/811/24 до набрання законної сили рішенням у справі №906/40/25 за позовом Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "Житомироблагропромбуд" в інтересах Колективного автотранспортного підприємства 0662 Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "Житомироблагропромбуд" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у сумі 18037956,20 грн, спричинених неправомірними діями та підробленням документів щодо продажу цілісного майнового комплексу загальною площею 5365, 0 кв.м. Відповідач вважає, що встановлення судом факту незаконного відчуження майна на користь ТОВ "АТП №0662" поставить під сумнів і позицію позивача в рамках даної справи (а.с.161-181).

Оскільки відповідач у клопотанні про зупинення провадження у справі не зазначив, які саме обставини, що є підставою позову та без яких неможливо вирішити спір у справі №906/811/24, будуть встановлені у справі №906/40/25, не довів пов`язаність справи, що розглядається господарським судом, зі справою №906/40/25, ухвалою суду від 30.04.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №906/811/24 від 30.04.2025

Ухвалою суду від 30.04.2025 розгляд справи по суті відкладено на 28.05.2025.

Представник позивача і третя особа в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином (а.с.189, 190), будь-яких заяв із зазначенням поважних причин такої неявки, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не направили.

Зважаючи на те, що явка представника позивача і третьої особи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а їх неявка не перешкоджає розгляду справи, підстав для відкладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви немає, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності останніх за наявними матеріалами, згідно зі ст.202 ГПК України.

28.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державна реєстрація була здійснена державним реєстратором на нерухоме майно, яке не введено в експлуатацію у порядку, встановленому законом, не було власністю відповідача і взагалі фізично не існує як об`єкт нерухомого майна, а є складовою частиною цілісного майнового комплексу за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, належного на праві власності позивачу, державна реєстрація проведена без жодної правової підстави, передбаченої ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Після продажу відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2008 майнового комплексу за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 у нього не залишилося за вказаною адресою жодного об`єкта нерухомого майна, і він втратив право користування земельною ділянкою за цією адресою, а отже не мав права для зведення на ній будь-яких об`єктів. Незаконна державна реєстрація прав на майно за відповідачем порушує право позивача на отримання у користування для обслуговування майнового комплексу саме тієї земельної ділянки, яка була визначена актом на право постійного користування землею серія ЖТ від 27.11.2000, оскільки встановлює за відповідачем незаконні права на нерухоме майно на цій же земельній ділянці (а.с.1-10).

Відповідач подав до суду письмові пояснення від 18.12.2024, у яких просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі, оскільки не доведено порушення прав та законних інтересів позивача у даній справі. Відповідач вказав на те, що у складі придбаного позивачем цілісного майнового комплексу не вбачається наявність комплексу будівель та споруд за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, а саме: будівлі насосної станції цегляна загальною площею 15,3 м2 (літ.«П»), до якої відносяться: вбиральня (літ.«У»), об`єкт незавершеного будівництва (літ.«М»), підстанція (літ.«Л»), асфальтобетонне покриття (№«1») площею 25733 м2, огорожа цегляна (№«2») протяжністю 66,5 погонних метра, огорожа бетонні плити (№«3») протяжністю 593,0 погонних метра, зелена зона (№«4-5») площею 2 648 м2, стічна система (залізобетонні каналізаційні колодязі) (№«6») в кількості 14 шт. Відповідач зазначив, що будівля насосної станції (літ.«П») та вбиральня (літ.«У») за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 існували станом на 1992 рік. Відповідач стверджує, що є безумовно добросовісним набувачем майна (а.с.95-97).

Третя особа на стороні позивача у своїх поясненнях від 23.10.2024 зазначила, що земельна ділянка, на якій розміщено майно, зареєстроване на праві власності за відповідачем у справі, належить Житомирській міській територіальній громаді в особі Житомирської міської ради. Здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі довідки самого заявника КАТП 0662 про перебування майна на його балансі було необґрунтованим та незаконним; перебування майна на балансі не є підтвердженням наявного права власності на нерухоме майно (а.с.80-81).

Третя особа на стороні відповідача - державний реєстратор Звягельської державної нотаріальної контори Ружицький О.Д. правом подання пояснень щодо позову або відзиву не скористався.

У судовому засіданні 28.05.2025 під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у поясненнях по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин та матеріалів справи, 29.01.2008 ТОВ "АТП №0662" як покупець придбало у ПП "ІГЛС" як продавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №647, майновий комплекс виробничих будівель, загальною площею 5365,0 кв.м., а саме: прохідну літ «А», цегла, площею 38,1 кв.м., мийку літ. «В», цегла, площею 400,8 кв.м., склад ПММ літ. «Г», цегла, площею 126,6 кв.м., адмінбудинок, цех, літ. «Д», цегла, площею 3551,7 кв.м., склад літ. «Е», цегла, площею 522,2 кв.м., склад літ. «З», цегла, площею 140,4 кв.м., гараж літ. «И», цегла, площею 391,6 кв.м., майстерню літ. «К», цегла, площею 193,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 (а.с.20-21).

ПП "ІГЛС" у свою чергу придбало вищевказане майно у Колективного автотранспортного підприємства 0662 Житомирського обласного кооперативного державного виробничого об`єднання по агропромисловому будівництву «Облагробуд» Колективної корпорації «Украргопромбуд», правонаступником якого є Колективне автотранспортне підприємство 0662 Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництву "Житомироблагропромбуд", (далі КАТП 0662) на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №1272 (а.с.23-24). У зазначеному договорі відсутні відомості про знаходження придбаних об`єктів на земельній ділянці, що належить продавцю на праві постійного користування землею згідно державного акта серія ЖТ від 27.11.2000.

31.01.2008 внесено запис про реєстрацію за ТОВ "АТП №0662" права власності на майновий комплекс виробничих будівель за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Промислова, 22 (а.с.22).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником майнового комплексу виробничих будівель загальною площею 5365,0 кв.м. за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 є ТОВ "АТП №0662" (а.с.28-31).

07.08.2020 ТОВ "АТП №0662" звернулося до Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 орієнтовною площею 3,00 га з метою оформлення права оренди на земельну ділянку (а.с.41).

Листом від 27.08.2021 №1660/11 Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради повідомив ТОВ "АТП №0662", що 16.08.2021 від КАТП 0662 надійшов лист з документами, що підтверджують наявність зареєстрованого права власності підприємства на нерухоме майно за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22. Встановлено, що земельна ділянка, на яку претендує ТОВ "АТП №0662", входить до складу земельної ділянки, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 27.11.2000 №643 (а.с.25-26) знаходиться в користуванні КАТП 0662. Відтак для оформлення прав на користування земельною ділянкою позивачу необхідно представити в Департамент нотаріальну посвідчену згоду землекористувача (відповідача) на вилучення земельної ділянки згідно зі ст.123 ЗК України (а.с.42).

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №319642640 від 05.01.2023), 11.08.2021 державним реєстратором Новоград-Волинської (наразі - Звягельської) державної нотаріальної контори Ружицьким Олександром Дмитровичем було зареєстровано право власності КАТП 0662 на об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель та споруд загальною площею 15,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Промислова, буд. 22. До складу об`єкта входять: будівля насосної станції цегляна, на плані позначені літерою П. До будівлі насосної станції відноситься вбиральня У, об`єкт незавершеного будівництва літ.М, підстанція літ.Л, асфальтобетонне покриття №1-25733 кв.м., огорожа цегляна №2 протяжністю 66,5 пог.м., огорожа бетонні плити №3, протяжністю 593,0 пог.м., зелена зона №4-5-2648 кв.м., стічна система (з/бетонні каналізаційні колодязі) №6 в кількості 14 шт. Державна реєстрація права власності на зазначений об`єкт здійснена з відкриттям розділу з присвоєнням реєстраційного номеру 101. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59840112 від 14.08.2021. Підставою для державної реєстрації стала довідка №25 від 13.07.2021, видана КАТП 0662 (а.с.28-31).

Позивач, вважаючи, що державна реєстрація за відповідачем права власності на вищевказане нерухоме майно за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 є незаконною і такою, що порушує його право як єдиного власника майнового комплексу, розташованого за цією ж адресою, на отримання в користування для обслуговування майнового комплексу відповідної земельної ділянки в межах та конфігурації, яка була визначена за попереднім власником майнового комплексу і закріплена актом на право постійного користування серія ЖТ від 27.11.2000, змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст.4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2022 у справі №910/6939/20 та постанові від 16.11.2022 у справі №911/3135/20 вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (п.8.5), від 03.04.2019 у справі №921/158/18 (п.51), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п.п.37-38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (п.54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц (п.42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (п.54), від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (п.34)).

Матеріали даної справи не містять доказів набуття позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель та споруд загальною площею 15,3 кв.м., а саме: будівлю насосної станції цегляна, на плані позначені літерою П., до якої відноситься вбиральня У, об`єкт незавершеного будівництва літ.М, підстанція літ.Л, асфальтобетонне покриття №1-25733 кв.м., огорожа цегляна №2 протяжністю 66,5 пог.м., огорожа бетонні плити №3, протяжністю 593,0 пог.м., зелена зона №4-5-2648 кв.м., стічна система (з/бетонні каналізаційні колодязі) №6 в кількості 14 шт., що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Промислова, буд. 22.

Доводи позивача про те, що вказане вище майно є складовою частиною цілісного майнового комплексу загальною площею 5362,0 кв.м., належного йому на праві власності, оцінюються судом критично та не приймаються до уваги, оскільки об`єкт, який відчужено позивачу ПП "ІГЛС" на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2008, а попередньо ПП "ІГЛС" відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2008, не містить у своєму складі будівлі насосної станції та вбиральні загальною площею 15,3 кв.м. Зворотного належними й допустимими доказами не доведено, а судом не встановлено.

Також суд критично оцінює посилання позивача на те, що після придбання ним майнового комплексу за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 жодних об`єктів нерухомого майна, які належали б відповідачу - КАТП 0662, на спірній земельній ділянці не залишилось, що було встановлено рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021 у справі №906/1475/20.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021 у справі №906/1475/20, яке набрало законної сили, встановлено обставини щодо втрати юридичної сили державного акта на право постійного користування землею серія ЖТ від 27.11.2000 та, відповідно, припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою за КАТП 0662 на підставі вказаного державного акта.

Крім того, під час розгляду справи 906/1475/20 з`ясовувалось питання щодо наявності у відповідача на спірній земельній ділянці іншої нерухомості, яка належала б відповідачу на праві власності, та встановлено, що матеріали справи №906/1475/20 не містять відповідних підтверджуючих доказів.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

Важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

Питання факту - це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації (аналогічний висновок щодо застосування ст.75 ГПК України викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №914/554/19).

Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 у справі №922/2013/18 виснував, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 29.04.2021 у справі №920/1111/19, від 07.02.2023 у справі №905/125/20).

До матеріалів даної справи долучено висновок за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1978/12-2024 від 15.12.2024, виготовлений судовим експертом Свістуновим І.С. за заявою директора Житомирського обласного об`єднання по агропромисловому будівництво "Житомироблагропробуд" (а.с.109-137).

Об`єктами дослідження, зокрема, виступали об`єкти: будівля насосної станції (літ. «П»), а також вбиральня (літ. «У»), що розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22.

За підсумком проведеного дослідження експерт зазначив, що має підстави вважати, що будівля насосної станції літ. «П» та вбиральня літ. «У», розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, фактично існували станом на 1992 рік, оскільки:

- враховуючи положення Звіту про науково-дослідну роботу IV.3.3-2014/2 «Методичні рекомендації з визначення фізичного зносу нежитлових будівель», фактичний термін експлуатації будівлі насосної станції (літ. «П») та вбиральні (літ. «У») за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, відповідно до результатів проведеного візуального обстеження, орієнтовно становить половину від нормативного, тобто близько 40 років, а характер недоліків можливо класифікувати як такий, що відноситься до третього періоду експлуатації, а саме інтенсивного зносу;

- виходячи з аналізу супутникових знімків, доступ до яких забезпечено картографічним сервісом Google Earth, можливо стверджувати, що станом на 30.03.2003 будівля насосної станції (літ. «П») та вбиральня (літ. «У») за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, фактично існували;

- будівля насосної станції (літ. «П») за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, існувала станом на дату складання топографічного плану від 1987 року (додаток до листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 03.12.2024 №3772/13), оскільки зазначеним картографічним матеріалом відображено наявність водосховища, експлуатація якого неможлива без зазначеного вище об`єкту дослідження. За результатами візуального обстеження будівлі насосної станції (літ. «П») та водосховища, встановлено факт ідентичного рівня фізичного зносу зазначених об`єктів, що може вказувати на однакову дату їх будівництва, період експлуатації тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.98, ч.1 ст.101 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17).

Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що розглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №450/3032/19, від 07.02.2024 у справі №201/11458/20).

Так, висновок за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1978/12-2024 від 15.12.2024 відповідає вимогам господарсько-процесуального законодавства, зокрема, складений судовим експертом Свістуновим І.С., який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ст.384 та ст.385 КК України), підготовлений для подання до суду і не викликає сумніву у його правильності, а отже є належним і допустимим доказом у даній справі.

Разом із тим з державного акта на право постійного користування серії ЖТ від 27.11.2000 вбачається, що в межах плану землекористування, окрім об`єктів, які відносяться до належного позивачу майнового комплексу, значаться два інших об`єкти (а.с.25 на звороті). Підтверджуючим фактором ідентифікації цих об`єктів як будівлі насосної станції (літ. «П») та вбиральні (літ. «У») за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 являється відповідність їх взаємного розташування відносно об`єктів, відображених на схематичному плані земельної ділянки відповідно до наданого на дослідження експерту технічного паспорту на комплекс виробничих будівель та споруд за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22, що виготовлений ТОВ «АРМОВІРБУД» станом на 22.10.2022 за номером інвентаризаційної справи 1688/01/2022 (рис.2 аркуш 8 висновку експерта, а.с.116).

Відтак аналіз встановлених при розгляді даної справи обставин та наявних в матеріалах даної справи доказів дає підстави стверджувати, що спірні об`єкти за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 на момент і після придбання позивачем майнового комплексу виробничих будівель за цією адресою існували.

Довідка Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №518 від 09.06.2021 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна (а.с.27), а також Технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по вул. Промисловій, 22 у м. Житомирі, виготовлений на замовлення ТОВ «АТП №0662» станом на 10.02.2023 (а.с.32-40), тобто вже після проведення державної реєстрації права власності на майно за відповідачем, не спростовують наведених вище висновків суду.

Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено, яким чином порушено його право та інтерес на отримання в користування для обслуговування майнового комплексу земельної ділянки за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 22 у результаті державної реєстрації за відповідачем права власності на будівлю насосної станції та вбиральню, загальною площею 15,3 кв.м. за цією ж адресою, які не входять до складу майнового комплексу позивача і не є його власністю, при цьому позивач вимогу про визнання права власності на спірні об`єкти до їх реєстрації за відповідачем, а в подальшому про їх витребування не заявляв.

Отже, на переконання суду, порушення права та інтересу позивача у даному випадку не відбулося.

Суд вважає на доцільне зазначити, що земельна ділянка, на якій розміщено майно, зареєстроване на праві власності за відповідачем, належить Житомирській міській територіальній громаді в особі Житомирської міської ради. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника фактично обмежує права саме власника землі. А тому саме Житомирська міська рада, вважаючи, що здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно за КАТП 0662 було необґрунтованим та незаконним, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Оскільки відсутність порушення прав і законних інтересів є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, у суду немає необхідності надавати оцінку відповідності процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем нормам законодавства, а отже доводи та заперечення учасників справи, які стосуються суті спору, не взято судом до уваги.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст.ст.76, 77, 79, 86 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушення права та законного інтересу позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах справи №906/811/24.

Щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Інших судових витрат до стягнення не заявлено.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.06.25

Суддя Прядко О.В.

Друк: 1 - у справу;

- сторонам, представнику позивача, третім особам (до ел.каб.).