ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2025 р. Справа№ 910/566/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025

у справі № 910/566/24 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп»

до Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича

про стягнення 58 920,00 грн

ВСТАНОВИВ:

12.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича про стягнення грошових коштів у розмірі 58 920,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Яремичем Леонідом Олександровичем (підрядник) був укладений договір підряду № 1105-23Т (далі - договір), за умовами якого підрядник зобов`язався на свій ризик, за завданням Замовника виконати роботи з герметизації склопакапетів на Атріумі будівлі ТЦ « 4ROOM» (умовно-купол) у приміщенні, вказаному Замовником, а Замовник взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити роботи відповідно до умов даного Договору.

Позивач вказував, що ним на виконання умов договору сплачено на користь підрядника передоплату в розмірі 58 920,00 грн, що становить 60 % від ціни підрядних робіт, однак в порушення умов договору підрядник комплекс робіт з герметизації куполу виконав не якісно. Станом на 18.09.2023 комплекс робіт з герметизації куполу не виконано, тож замовник склав та направив на адресу підрядника лист № 18/09-1 від 18.09.2023 про односторонню відмову від договору та повернення отриманої передоплати у розмірі 58 920,00 грн, однак відповідач грошові кошти добровільно не повернув.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував, що ним були виконані з використанням придбаних матеріалів роботи з герметизації між склопакетами, передбачені договором та додатком № 1 до нього специфікації № 1, однак протікання куполу усунуто не було, у зв`язку з відсутністю герметичності самих склопакетів, ремонт яких не входив до предмету договору, тому повернути аванс не погоджувався.

Відповідач зазначав, що договір не може вважатися розірваним відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, оскільки граничною датою виконання зобов`язання було 06.06.2023, а умови договору не передбачали автоматичної пролонгації його дії, відтак, на думку відповідача, строк дії договору закінчився 06.06.2023, не був продовжений, тому

Відповідач заперечував проти повернення позивачу грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що сплата авансу здійснювалася на підставі правової підстави, якою є договір підряду, а тому позивач не може вимагати повернення авансу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/566/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» грошові кошти у розмірі 58 920,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що припинення строку дії договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним та не звільняє боржника від виконання обов`язку в натурі. Кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами у договорі для його виконання.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що надані позивачем в підтвердження своїх позовних вимог докази є більш вірогідними, аніж докази, які надані відповідачем, а відтак, за висновками суду, відповідачем не були виконані роботи за договором.

Суд виснував, що оскільки відповідач у строк, встановлений договором, роботи не виконав, у замовника на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України виникло право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, тож суд вважав обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача отриманого авансу у розмірі 58 920,00 грн.

Не погодившись з висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції під час прийняття рішення, Фізична особа-підприємець Яремич Леонід Олександрович звернувся через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 по справі № 910/566/24 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права.

За доводами скаржника, Договір №1105-23Т не може вважатись розірваним в порядку ч.2 ст.849 ЦК України; до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч.3. ст.651 ЦК України щодо розірвання договору; інші підстави для повернення передоплати відсутні.

За твердженням апелянта, граничною датою виконання зобов`язання між ТОВ «Мілена груп» та ФОП Яремич Л.О. було 06.06.2023.

Положення договору не передбачали автоматичного продовження терміну його дії, а сторони не укладали додаткових угод про таке.

Повідомлення про односторонню відмову від договору ТОВ «Мілена груп» направило 18.09.2023 та 24.10.2023, тобто після фактичного припинення договору.

Скаржник наголошував на тому, що наслідком порушення строку виконання зобов`язання підрядником за цим договором є настання відповідальності відповідно до п. 11.6 Договору, тоді як вимога про повернення авансу, як безпідставно набутого, не є належним способом захисту порушеного права позивача.

За доводами скаржника, ФОП Яремич Л.О. отримав відповідний аванс на підставі Договору, виконав певний обсяг робіт за цим Договором за рахунок коштів передоплати, підстава отримання авансу не перестала існувати, тож положення ст.1212 ЦК до спірних правовідносин не підлягали застосуванню.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича у судовій справі № 910/566/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

05.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича надійшло клопотання про долучення доказів, а саме докази сплати судового збору та запит щодо наявності електронного кабінету позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/566/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025. Постановлено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/566/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.04.2025 та 07.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» надійшли відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що позиція відповідача, що викладена в апеляційній скарзі непідтверджена жодними доказами, не має відповідного правового обґрунтування та фактично дублює відзив на позов.

Позивач наголошував на тому, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Яремичем Леонідом Олександровичем (підрядник) укладено договір підряду № 1105-23Т (далі - договір), за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням Замовника виконати комплекс робіт з герметизації склопакапетів на Атріумі будівлі ТЦ « 4ROOM», за адресою: вул. Петропавлівська, 6, с. Петропавлівська Борщагівка, Київська обл., Україна.

Додатком до договору є специфікація, яка містить вид та вартість робіт, які включали: демонтаж декоративних прижимних планок 5 850 грн., монтаж декоративних прижимних планок - 8 600 грн, видалення старого герметика - 11700 грн , герметизація скляного купола структурним герметиком - 33 350 грн, розхідні матеріали - 38700 грн, загалом на суму 98 200 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник підтверджує, що роботи будуть виконані якісно, а отже будуть відсутні будь-які приховані недоліки. Обумовлено, що у випадку виявлення протягом гарантійного строку будь-яких недоліків в роботі підрядника, зокрема у випадку виявлення прихованих недоліків (що проявились в процесі експлуатації), підрядник зобов`язується безкоштовно усунути виявлені недоліки протягом 15 робочих днів від дати отримання письмового повідомлення замовника щодо необхідності усунення виявлених недоліків.

Отже, доводи відповідача про те, що обсяг передбачених договором робіт, які мав виконати підрядник, обмежувався лише герметизацією між склопакетами відповідають характеру робіт, вказаним у специфікації - додатку № 1 до договору.

Апеляційний господарський суд не може погодитися з правильністю висновку суду про те, що замовник мав право на одностороннє розірвання договору, адже таке право у замовника, в силу положень пункту 1.3. договору, виникало лише у разі , коли підрядник не приступив до виконання робіт, обумовлених даним договором, протягом 20 (двадцяти) календарних днів після здійснення замовником попередньої оплати в порядку та в розмірі , передбаченому даним договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач закупив матеріали для здійснення підрядних робіт на суму 21 712,15 грн і приступив до виконання робіт.

У процесі виконання робіт листом від 08.09.2023 року підрядник вказав замовнику на необхідність заміни склопакетів, тобто на збільшення обсягу робіт та їх вартості , на що замовник згоди не дав.

Договір підряду є двостороннім та оплатним договором.

Частина 4 статті 849 ЦК України надає замовнику право у будь-який час відмовитися від договору підряду , виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору, проте не надає йому права вимагати повернення попередньої сплаченої суми в рахунок грошових зобов`язань замовника.

За таких обставин справи у замовника відсутнє право на повернення авансу з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що повідомлення про односторонню відмову від договору ТОВ «Мілена груп» від 18.09.2023 та від 24.10.2023 вчинено після припинення договору, з огляду на таке.

Колегія суддів зауважує, що скаржник помилково ототожнює поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання».

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» відзначила таке:

« 29. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

30. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

31. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

32. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

33. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

34. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

35. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.».

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що «строк дії договору» та «строк/термін виконання зобов`язання» за своїм юридичним змістом не є тотожними поняттями, та в залежності від умов договору, укладеного між сторонами, останні можуть як співпадати між собою, так і бути відмінними один від одного.

Як вбачається зі змісту укладеного договору підряду № 1105-23Т від 15.05.2023, сторонами не було визначено строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Приписи ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання, як закінчення строку дії договору.

Викладені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду, тож наявні підстави для скасування судового рішення .

Висновок суду

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного апелянтом судового рішення.

За таких обставин справи апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (з врахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку зі зверненням до апеляційного суду в електронній формі) покладаються на позивача у справі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що при зверненні до суду в електронній формі скаржник мав право на застосування понижуючого коефіцієнту 0,8 для сплати судового збору. Відтак за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3633,60 грн.

Натомість Фізичною особою-підприємцем Яремичем Леонідом Олександровичем не застосовано коефіцієнт 0,8 під час сплати судового збору та сплачено 4542,00 грн судового збору, що підтверджується копією платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.03.2025.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак скаржник не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення йому надміру сплаченого судового збору в розмірі 908,40 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/566/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/566/24 скасувати.

3. Прийняти у справі нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» у задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича про стягнення грошових коштів у розмірі 58 920,00 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілена Груп» (08130, Київська обл., Бучанський р-н., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Петропавлівська, буд. 6, ідентифікаційний код 41931983)

на користь Фізичної особи-підприємця Яремича Леоніда Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/566/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук