РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2025Справа № 910/2082/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 246 134 грн 24 коп.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.02.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни з вимогами до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича про стягнення 246 134 грн 24 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.06.2019 № 299/2019 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати орендних та комунальних платежів, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 170 971 грн 19 коп. та заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 28 210 грн 46 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 28 886 грн 87 коп. пені, 5 129 грн 14 коп. штрафу, 3 190 грн 51 коп. 3 % річних та 9 746 грн 07 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2025 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

04.03.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/2082/25, справу постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання);

26.03.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023 Фізичною особою-підприємцем Цопіною Валентиною Іванівною (покупець за договором, позивач у справі) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (продавець за договором) укладено договір № 7/23 купівлі-продажу нежитлових приміщень з № 1 по № 4 (група приміщення № 1), І-поверх, літ. "А", загальною площею 32,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

На виконання умов договору купівлі продажу сторонами було підписано Акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 30.05.2023, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив продані шляхом продажу не електронному аукціоні нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (група приміщення № 1), І-поверх, літ. "А", загальною площею 32,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

Відповідно до пункту 5.5. договору купівлі - продажу, об`єкт приватизації відповідно до договору від 27.06.2019 № 299/2019 "Про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду" (з урахуванням Додаткової угоди від 06.10.2020 року № 1 "Про внесенння змін до договору № 299/2019 від 27 червня 2019 року про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду") (далі - договір оренди) перебуває в орендному користуванні фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича, строк дії договору з 27.06.2019 до 25.06.2022 .

Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету міністрів України від 27.05.2022 № 635 "Про особливості оренди державного і комунального майна у період воєнного стану" договори оренди, строк дії яких завершується у період дії воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідно до вимог частини 4 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" договір оренди зберігає чинність для нового власника об`єкта приватизації.

30.05.2023 за актом № 7 приймання-передачі нежитлових приміщень продавець передав, а покупець прийняв нежитлові приміщення з № 1 по № 4 (група приміщень № 1), літ. "А", І-поверх загальною площею 32,7 кв.м, що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Бажана Миколи, будинок 9-А.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2019 між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець за договором), Фізичною особою-підприємцем Колісніченком Ігорем Анатолійовичем (орендар за договором, відповідач у справі) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району" (балансоутримувач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 (далі - договір оренди), відповідно до якого орендодавець на виконання розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 27 червня 2019 року № 539 "Про погодження змін до істотних умов договорів про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду у Дарницькому районі" передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 9-А, під розміщення торговельного об`єкта з продажу непродовольчих та продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.10.2020 та додаткової угоди № 2 від 29.09.2021 до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019 були внесені зміни та доповнення.

Об`єктом оренди є: нежитлові приміщення загальною площею: 32,70 кв.м, у т. ч. на 1 поверсі - 32,70 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору, в редакції додаткової годи № 2 від 29.09.2021, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 23.07.2020 № 50/9129 "Про деякі питання оренди комунального майна територіальної громади міста Києва" і становить без ПДВ 268 грн 74 коп. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає: 8 787 грн 68 коп.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору розмір орендної плати підлягає перегляду на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, та в інших випадках, передбачених законодавством України. Орендодавець зобов`язаний звернутися до орендаря із вимогою про перегляд орендної плати, якщо зміни до Методики мають наслідком збільшення розміру орендної плати за цим Договором, протягом 30 календарних днів з моменту набуття чинності відповідними змінами. Орендар може звернутися до орендодавця із вимогою про перегляд орендної плати, якщо зміни до Методики мають наслідком зміну розміру орендної плати за цим Договором, протягом будь-якого строку після набуття чинності відповідними змінами. Новий розмір орендної плати починає застосовуватись з першого числа місяця, наступного за датою укладення сторонами додаткової угоди до цього договору щодо приведення розміру орендної плати у відповідність із змінами, внесеними до Методики. Відмова орендаря укласти додаткову угоду щодо збільшення орендної плати з метою приведення її у відповідність із змінами, внесеними до Методики, є підставою для дострокового припинення цього договору.

У відповідності до пункту 3.7. договору оренди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Пунктом 3.9 договору оренди визначено, що оплата витрат на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Згідно з пунктом 3.12 договору оренди сторонами погоджено, що у разі закінчення, припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує плату за фактичне користування об`єктом оренди до дня підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем або іншими документами, передбаченими законодавством включно: у розмірі орендної плати, визначеної договором оренди, - протягом місяця після дати закінчення (дострокового розірвання) договору оренди; у розмірі подвійної орендної плати, визначеної договором оренди, - починаючи з другого місяця після закінчення (дострокового розірвання) договору оренди.

Відповідно до пункту 4.2.3 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Орендар зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами- постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) (пункт 4.2.12 договору оренди).

Пункт 4.2.20 договору оренди визначено, що після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством- балансоутримувачем. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Відповідно до пункту 9.1 договору оренди цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 27 червня 2019 року до 25 червня 2022 року. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації

02.09.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулася до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 30/08-1 від 30.08.2024 про підписання додаткової угоди про збільшення орендної плати. Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

17.10.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулася до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 17/10 про звільнення орендованого приміщення та сплату неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.

01.11.2024 між Фізичною особою-підприємцем Цопіної Валентиною Іванівною, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Колісниченком Ігорем Анатолійовичем, як орендарем, підписано акт приймання-передачі (повернення) до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019, відповідно до умов якого орендарем повернуто, а орендодавцем прийнято з оренди нежитлове приміщення загальною площею 32,70 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Бажана Миколи, 9-А.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва № 299/2019 від 27.06.2019 припинено з 02.10.2024 на підставі пункту 3.4 договору, у зв`язку з відмовою відповідача від підписання додаткової угоди про збільшення позовних вимог. Крім того, позивачка зазначає, що у зв`язку зі зміною з 30.05.2023 власника об`єкту оренди дія Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 року № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" не розповсюджується на правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем.

З огляду на те, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендних та комунальних платежів в останнього виникла заборгованість перед позивачем з оплати орендних платежів за період з червня 2023 року по травень 2024 року в розмірі 170 971 грн 19 коп. та заборгованість з оплати комунальних послуг за період з грудня 2023 року по жовтень 2024 року у розмірі 28 210 грн 46 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 28 886 грн 87 коп. пені, 5 129 грн 14 коп. штрафу, 3 190 грн 51 коп. 3 % річних та 9 746 грн 07 коп. інфляційних втрат, а також 122 037 грн 19 коп. неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно частин 1, 3 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

При цьому, підстави для розірвання договору найму на вимогу наймача визначено статтею 783 Цивільного кодексу України, за змістом якої наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Правом орендодавця у відповідності до пунктом 5.1.2 договору є виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Згідно з пунктом 9.2 договору оренди усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

У відповідності до пункту 9.3 договору оренди одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього договору. Лист з відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 9.4 договору оренди договір припиняється в разі: ліквідації орендодавця або орендаря; невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта; смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа); в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 9.5 договору оренди договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення підприємству-балансоутримувачу об`єкта за актом приймання-передачі.

На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (пункт 9.6 договору оренди).

Як було встановлено судом, вказані вище спеціальні норми передбачають можливість дострокового припинення договору оренди майна лише за згодою сторін або за рішенням суду шляхом його розірвання, а не внаслідок односторонньої відмови.

02.09.2024 Фізична особа-підприємець Цопіна Валентина Іванівна звернулася до Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича із вимогою № 30/08-1 від 30.08.2024 про підписання до 01.10.2024 додаткової угоди про збільшення орендної плати, відповідно до якої відповідача також повідомлено, що відмова орендаря від укладання додаткової угоди є підставою для дострокового припинення договору з 01.10.2024.

Тобто зі змісту вказаної вимоги вбачається, що орендодавець: 1) не вимагав розірвання договору в односторонньому порядку, шляхом направлення письмового попередження про це іншій стороні, а вимагав підписати додаткову угоду про збільшення розміру орендної плати та повідомив про те, що не підписання вказаної угоди є підставою для припинення договору; 2) не посилався на розірвання договору в односторонньому порядку на підставі пункту 9.5 договору; 3) не наводив будь-яких передбачених пунктом 9.4 договору обставин припинення догвоору; 4) не наводив будь-яких передбачених статтею 783 Цивільного кодексу України обставин, які надають можливість розірвання договору найму на вимогу орендодавця.

Настання обставин, з якими договір чи закон пов`язує можливість припинення зобов`язання за договором, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Той факт, що орендар не прийняв пропозицію орендодавця про збільшення орендної плати, між сторонами не досягнуто згоди про припинення строку дії договору та не передання спору про розірвання договору (припинення зобов`язання) на розгляду суду, свідчить про відсутність підстав визнавати або вважати спірний договір оренди розірваним на підставі пункту 3.4 з 01.10.2024.

Враховуючи викладене з урахуванням пунктів 3.4. та 9.2 договору та відсутності між сторонами письмової угоди про збільшення розміру орендної плати, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині нарахування та стягнення з відповідача орендної плати за жовтень 2024 року в подвійному розмірі та виходячи з розрахунку орендної плати в розмірі 62 884 грн 44 коп. за місяць.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати орендних платежів, а також оплати компенсації вартості комунальних послуг за спірний період, вимоги позивача підлягаю задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендних платежів з червня 2023 року по жовтень 2024 року в розмірі 61 199 грн 81 коп. та заборгованість з оплати комунальних послуг за період з грудня 2023 року по жовтень 2024 року у розмірі 28 210 грн 46 коп.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 28 886 грн 87 коп. пені, 5 129 грн 14 коп. штрафу, 3 190 грн 51 коп. 3 % річних та 9 746 грн 07 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 16.06.2023 по 14.02.2025, суд зазначає наступне.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 6.2 договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. Крім того, орендар згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3 % річних від простроченої суми заборгованості. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 6.2. договору.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені, процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних судом встановлено, що розмір пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних, перерахований судом у відповідності до умов договору, приписів чинного законодавства та задоволеної суми основного боргу, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, є меншими, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: 17 975 грн 47 коп. пені, 1 835 грн 99 коп. штрафу, 2 091 грн 69 коп. 3 % річних та 6 246 грн 50 коп. інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича понесених витрат на поштові відправлення загальному розмірі 200 грн 00 коп.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича понесених витрат на поштові відправлення загальному розмірі 200 грн 00 коп.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення позивач посилається на копію фіскального чеку з трек номером 530, накладної з трек номером 530, опису до цінного листа (якими підтверджується надсилання вимоги за вих. №17/10 від 17.10.2024) у розмірі 70 грн; копію фіскального чеку з трек номером 160, накладної з трек номером 160, опису до цінного листа (якими підтверджується надсилання претензії № 2 від 17.12.2024) у розмірі 60 грн; копію фіскального чеку з трек номером 305, накладної з трек номером 305, опису до цінного листа (якими підтверджується надсилання вимоги вих. 30/08-1 від 30.08.2024 і додатковї угоди №2 від 30.08.2024 до договору оренди) у розмірі 70 грн.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

З огляду на вищевикладене, позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колісниченко Ігоря Анатолійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість з оплати орендних платежів в розмірі 61 199 (шістдесят одна тисяча сто дев`яносто дев`ять) грн 81 коп., заборгованість з оплати комунальних послуг в розмірі 28 210 (двадцять вісім тисяч двісті десять) грн 46 коп., пеню в розмірі 17 975 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 47 коп., штраф в розмірі 1 835 (одна тисяча вісімсот тридцять п`ять) грн 99 коп., 3 % річних в розмірі 2 091 (дві тисячі дев`яносто одна) грн 69 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 246 (шість тисяч двісті сорок шість) грн 50 коп., судовий збір 1 857 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) грн 09 коп. та інші судові витрати в розмірі 100 (сто) грн 60 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька