ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкриття

провадження у справі про банкрутство

26.05.2025м. ДніпроСправа № 904/2131/25

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний номер юридичної особи 14360570)

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" (49033, м.Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, кімната 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 36726843)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

при секретарі судового засідання Рудь В.Г.

Представники:

від кредитора: Ювко В.О., дов.№11784-К-Н-О від 24.07.2024 року, АТ КБ "Приватбанк"

від боржника: Дєянов А.М. - паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Бабушкінським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області, директор ТОВ "Опт Нафта Плюс"

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" (49033, м.Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, кімната 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 36726843).

Ухвалою суду від 05.05.2025 заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний номер юридичної особи 14360570) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" (49033, м.Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, кімната 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 36726843) прийнято до розгляду в підготовчому засіданні, яке призначено на 15.05.2025.

13.05.2025 від ТОВ "Опт Нафта Плюс" надійшов відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, за змістом якого боржник просить суд відмовити у відкритті провадження по справі. В обґрунтування наданих заперечень боржник зазначає, що обставини, викладені заявником, свідчать про спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Разом з тим, боржник вказує, що банк визначає строк виконання Товариством грошових зобов`язань таким, що настав у день повернення кредиту, проте заява банку не містить конкретної дати (дат), коли у товариства виникло зобов`язання, тоді як ця обставина має бути доведеною заявником. Також, боржник вказує, що за змістом розрахунків заборгованості з винагороди за користування кредитом, вбачається, що датами, коли у ТОВ "Опт Нафта Плюс" виникло зобов`язання зі сплати заявник вважає: 13.03.2016 року в сумі 34 176 400, 99 гривень за Кредитним договором №4О15067И від 10.03.2015 року; 13.03.2016 року в сумі 25 280 734, 74 гривень за Кредитним договором №4О15068И від 12.03.2015 року; 13.03.2016 року в сумі 16 573 885, 44 гривень за Кредитним договором №4О15070И від 19.03.2015 року. Проте розрахунки заборгованості, які додано банком до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, не є первинними документами, в той час як виписки по рахунку №5863 (для сплати винагород), №5483 (для сплати винагород) - відсутні; виписка по рахунку №5555 (для сплати винагород) та інші виписки (для сплати винагород) за період з дати укладення відповідного Кредитного договору та відкриття рахунку по 17.04.2025 року, надані банком, не містять інформації про нарахування та від`ємне сальдо розрахунків з виплати винагороди, передбаченої в п.А.10. Кредитних договорів. Крім того, боржник вказує, що ТОВ "Опт Нафта Плюс" зазначає, що з 13.03.2016 року - протягом 9 років у листуванні з ТОВ "Опт Нафта Плюс", враховуючи період до моменту, коли ТОВ "Опт Нафта Плюс" не було закрито останній поточний рахунок у банку, АТ КБ "Приватбанк" не повідомляв ТОВ "Опт Нафта Плюс" про наявність у нього грошових зобов`язань зі сплати винагороди за користування кредитом. Також, ТОВ "Опт Нафта Плюс" вказує, що з 13.03.2016 року до моменту, коли товариству не було закрито останній поточний рахунок у банку, АТ КБ "Приватбанк" не реалізував свого права на договірне списання коштів з рахунків ТОВ "Опт Нафта Плюс", що передбачено кредитними договорами. До того ж, боржник вказує про відсутність у базі даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та Кредитному реєстрі Національного банку України інформації щодо заборгованості ТОВ "Опт Нафта Плюс" перед банками. Також, боржник зазначає, що розгляд питання про відкриття провадження у справі про банкрутство не забезпечує ТОВ "Опт Нафта Плюс" реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Так, боржник зазначає, що формула для розрахунку винагороди, передбачена в п.А.10. Кредитних договорів, є складною, тому перевірка обґрунтованості здійснених заявником розрахунків потребує залучення експерта та/або спеціаліста у галузі вищої математики, проте відзив із запереченнями боржника щодо вимог заявника подається ТОВ "Опт Нафта Плюс" у строк, який не дозволяє боржнику надати в суд висновок експерта у галузі знань «Математика та статистика» та/або «Інформаційні технології» до підготовчого засідання, а суд, вирішуючи процесуальне питання про відкриття провадження у справі про банкрутство обмежений у строках підготовчого засідання, що виключає можливість призначення експертизи. Крім того, боржник зазначає, про наявність підстав для визнання Кредитних договорів недійсними - в частині п. А.10 розділу «Істотні умови кредитування». Так, боржник вказує, що Формула для визначення винагороди за користування кредитом, наведена в п. А.10 розділу «Істотні умови кредитування» Кредитних договорів, не є достатньо зрозумілою для директора ТОВ "Опт Нафта Плюс", тому під час підписання договору останній не міг свідомо оцінити розмір винагороди за користування кредитом. В контексті застосування частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України до Формули для визначення винагороди за користування кредитом, наведеної в п. А.10 розділу «Істотні умови кредитування» Договору, боржник зазначає, що Закон України «Про захист прав споживачів» взагалі містить імперативні норми щодо упередження несвідомої оцінки змісту правочину, зокрема й оцінки змісту кредитного договору позичальником. Так, посилаючись на положення ст.ст. 11, 19 вказаного Закону, боржник вказує про заборону у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, а підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Боржник вказує, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до споживчих кредитів, але наведені норми цього Закону є окремим випадком по відношенню до загальної вимоги (частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України) щодо відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі. Крім того, боржник вказує, що в п. А.10 розділу «Істотні умови кредитування», зазначено: «При від`ємному значенні, сума винагороди «V» сплаті не підлягає», отже, під час підписання кредитних договорів Банк припускав можливість в майбутньому таких обставин (показників, які включені до формули для визначення винагороди за користування кредитом), за яких винагорода за користування кредитом не сплачуватиметься; саме по собі таке зауваження до застосування п. А.10 підтверджує, що навіть у банку, який був автором Кредитних договорів, не було достатньої інформації для оцінки розміру винагороди за користування кредитом. Отже, боржник вважає очевидним, що при використанні в договорі таких формулювань (складної математичної формули для визначення винагороди за користування кредитом та зауваження до застосування результату розрахунку за цією формулою) внутрішня воля ТОВ "Опт Нафта Плюс", як учасника правочину, щодо прийняття на себе чітко визначеного додаткового грошового зобов`язання спотворена (не відповідає волевиявленню). Боржник вказує, що визначення в кредитних договорах умови про винагороду за користування кредитом, розмір якої змінюється за формулою, банк, всупереч імперативним нормам, які встановлено у статті 1056-1 ЦК України, створив собі право на додаткову - понад фіксованою ставкою процентів - плату за користування кредитом. Отже, умови кредитних договорів - п.А.10 розділу «Істотні умови кредитування» суперечать принципу добросовісності та справедливості зобов`язань, оскільки є додатковими витратами позичальника, які мають максимально не обмежений змінний характер для ТОВ "Опт Нафта Плюс" виключно в бік збільшення, тоді як законодавець встановив імперативні норми щодо визначення розміру процентів, як плати позичальника банку за користування кредитом. Також, боржник зазначає, що заява банку про відкриття провадження у справі про банкрутство містить розділ «Щодо економічної складової нарахування винагороди за користування кредитними коштами», яка не є викладом обставин, що є підставою для звернення до суду в розумінні частини першої статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, натомість, за своїм змістом, є обґрунтуванням правомірності укладення Кредитних договорів в частині винагороди за користування кредитом, наведеної в п. А.10 розділу «Істотні умови кредитування». За викладених обставин, боржник вважає, що здійснення судом оцінки аргументів банку та ТОВ "Опт Нафта Плюс" вбачається за можливе у позовному провадженні, тому боржник просить суд відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Опт Нафта Плюс".

14.05.2025 від АТ КБ "Приватбанк" надішли пояснення по справі №904/2131/25 з урахуванням відзиву ТОВ "Опт Нафта Плюс", за змістом яких банк вказує, що твердження боржника про наявність спору про право між ним та ініціюючим кредитором, за відсутності, на момент звернення кредитора із заявою про відкриття у справі про банкрутство, судових справ, які б свідчили про наявність спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора, не доводить факт існування спору про право. Отже, банк зазначає, що незгода боржника з умовами договору, не свідчить про наявність спору про право, боржник не звертався до суду за захистом своїх прав та інтересів, зокрема, з вимогою про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, що є належним способом захисту згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного суду, яка викладена у постанові №910/14224/20 від 19.10.2022. Таким чином, банк вважає, що зі змісту заяви банку про відкриття провадження, у справі про банкрутство та наданих доказів, суд першої інстанції може самостійно встановити статус сторін, предмет зобов`язання та підстави його виникнення, суму зобов`язання та строк його виконання, в той час як вимоги банку є доказово підтвердженими, та на дату підготовчого засідання непогашеними, враховуючи те, що судові спори між боржником та АТ КБ «ПриватБанк» відсутні, а отже банк зазначає про достатність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство у порядку вимог статті 39 КУзПБ. Щодо інформації, наданої ТОВ «Українське бюро кредитних історій», банк зазначає що така інформація не може бути належним та допустимим доказом відсутності заборгованості боржника перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не є державним органом, є юридичною особою приватного права, яка створена для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Щодо відсутності інформації про заборгованість боржника перед банком за даними Національного Банку України, заявник вказує, що, станом на дату виникнення заборгованості ТОВ "Опт Нафта Плюс" перед АТ КБ «ПриватБанк», стаття 67-1 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», якою затверджено кредитний реєстр, та порядок його введення, відсутня, оскільки положення даної статті введено в дію з 04.05.2018, крім частини другої, яка введена в дію з 01.04.2018, та частини тринадцятої, яка введена в дію з 04.09.2018. Щодо тверджень боржника про можливість застосування до юридичної особи положень актів законодавства про захист прав споживачів, банк зазначає, що в актах чинного цивільного законодавства відсутні норми, що забороняють встановлювати в кредитних договорах винагороду за користування кредитом, зокрема, таку, що розраховується за формулою з декількома складовими, тому погодження сторонами договору умов щодо винагороди є правомірним. Поряд з цим, банк вказує, що формула розрахунку винагороди у кредитних договорах АТ КБ «ПриватБанк» залежить від багатьох чинників й передбачає, що винагорода не сплачується при її негативному значенні під час розрахунку. Таким чином, банк зазначає, що умови кредитного договору не визначають оплату винагороди у великому розмірі та не суперечать вимогам розумності та справедливості. Також, банк вказує, що при укладенні між сторонами кредитного договору, сторони досягли згоди щодо істотних умов кредитного договору, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками. Таким чином, між сторонами відбулось вчинення правочину - укладання кредитного договору, в той час як укладення кредитного договору з урахуванням змін до нього, що свідчить про фактичне погодження сторонами договору відсоткових ставкок, порядку внесення плати за кредит, обов`язків, прав і відповідальністю сторін щодо видачі та погашення кредиту, отже, сторони добровільно, свідомо, самостійно, за власним волевиявленням дійшли згоди щодо прийняття на себе певних обов`язків, що відповідає вимогам чинного законодавства України. За викладених обставин, банк стверджує, що положення кредитних договорів про винагороду не суперечать вимогам закону та встановленим п.6 ст.3 ЦК України засадам цивільного законодавства як справедливість, розумність та добросовісність. Щодо законності та обґрунтованості вимог заявника, банк вказує, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Поряд з цим, банк вказує, що нерозуміння природи договору та складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку його виконання, а підписання кредитного договору та додаткових угод до нього, свідчить про надання позичальником згоди на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Також, банк вказує, що боржником не зазначено норм, які були порушені сторонами кредитного договору при визначенні зобов`язань позичальника з оплати винагороди в кредитних договорах. За викладених обставин, банк стверджує про обґрунтованість заявлених вимог та просить суд відкрити провадження у справі про банкрутство ТОВ "Опт Нафта Плюс" з підстав, викладених у заяві.

Ухвалою суду від 15.05.2025 підготовче засідання по справі відкладено на 26.05.2025.

21.05.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення, за змістом яких заявником викладено пояснення до розрахунку заборгованості боржника перед Банком з винагороди за користування кредитом.

В судовому засіданні 26.05.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання суду для надання додаткових пояснень.

ТОВ "Опт Нафта Плюс" заперечує про відкладення підготовчого засідання, зазначає, що метою підготовчого засідання суду є з`ясування обставин безспірності заборгованості, заявленої ініціюючим кредитором до боржника.

З огляду на те, що проведення підготовчого засідання суду обмежено строками, визначеними положеннями ч.2 ст.36 КУзПБ, суд відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання АТ КБ «ПриватБанк».

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

Звернення АТ КБ "Приватбанк" із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" зумовлено наявністю заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" перед АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 76 031 021, 17 грн., що виникла внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" зобов`язань перед банком в частині повного та своєчасного розрахунку за винагороду за користування кредитом, що передбачено кредитним договором №4О15070И від 19.03.2015, кредитним договором №4О15067И від 10.03.2015, кредитним договором №4О15067И від 10.03.2015, укладеними між ТОВ "Опт Нафта Плюс" та АТ КБ "Приватбанк".

Вищевказані кредитні угоди укладено на таких умовах.

1. Кредитний договір № 4О15070И від 19.03.2015.

19.03.2015 ПАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ КБ «ПриватБанк», далі Кредитор, Банк) з одного боку, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіум плюс» (найменування було змінено на ТОВ "Опт Нафта Плюс", далі Позичальник, Боржник), з іншого боку уклали Кредитний договір №4О15070И (далі договір № 1).

Відповідно п. 1.1 договору №1, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1., з лімітом та на цілі, зазначені в п. А.2. не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини.

А. Істотні умови кредитування.

А.1. Вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Відновлювальна кредитна лінія кредит, що надається Позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.3., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

A.2. Ліміт цього кредитного договору: 116 000 000,00 (сто шістнадцять мільйонів) гривень, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності. При виникненні заборгованості Позичальника перед Банком з відшкодування витрат згідно п. 2.2.13. ліміт даного договору збільшується на відповідні суми заборгованості, на цілі з відшкодування витрат 2.2.13. в порядку згідно п. 2.1.5.

А.3. Термін повернення кредиту « 15» березня 2016р.

А.4. Рахунки для обслуговування кредиту:

- позичковий рахунок НОМЕР_2 ;

- рахунок по відсотках No 7837;

- рахунок для сплати винагород No 5863.

А.5. Виконання зобов`язань Позичальника забезпечуються: договором застави.

А.6. За користування кредитом Позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 12 (дванадцять) % річних.

А.7. При порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань з погашення/повернення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.8. Сплата відсотків здійснюється Позичальником щомісяця, в період з 25 числа місяця по останній день місяця, а так само в дату зазначену в п. 1.2. При несплаті відсотків у зазначені терміни, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.2.).

А.9. Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку в розмірі 500 (п`ятсот) грн. в день укладення кредитного договору.

А.10. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом в розмірі, що визначається таким чином:

При достроковому повному погашенні зобов`язань за договором (кредиту, відсотків, винагороди за користування кредитом), подальший розрахунок винагороди за користування кредитом відбувається згідно зазначеної формули, де наступні обороти, після повного погашення зобов`язань розглядаються, як початкові, "n" і "i" набувають нові первинні значення.

Відповідно п. 2.2.5 договору № 1, Позичальник зобов`язується сплатити Банку винагороду відповідно до п. 4.5., 4.7., 4.15. цього договору.

Пунктами 4.1., 4.5, 4.13 договору № 1 передбачено, що плата за користування кредитними коштами за цим договором складається з відсотків за фіксованою процентною ставкою, згідно п. 4.2., 4.3. та винагороди за користування кредитом, згідно п. 4.5. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно п. А.10.

Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в термін повернення кредиту (п. 1.2.) або строк дострокового повернення кредиту (п. 2.4.1.).

Відповідно до п. 5.7 договору № 1, строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років.

Додатковою угодою до кредитного договору №4О15070И від 19.03.2015 сторони:

- внесли зміни в п. 4.6 розділу « 4. Порядок розрахунків» Договору та виклали його текст в наступній редакції:

"4.6. Сума винагороди за користування кредитом (п. 4.5) сплачується в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1). При несплаті винагороди за користування кредитом у вказану дату, несплачена винагорода вважається простроченою."

- внесли зміни в п. 4.13 розділу « 4. Порядок розрахунків» Договору та виклали його текст в наступній редакції:

"4.13. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1)."

Заявник вказує, що на виконання умов договору №1 АТ КБ «Приватбанк» надано кредитні кошти позичальнику шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, проте внаслідок порушення обумовлених договором №1 зобов`язань позичальником погашено заборгованість за тілом кредиту та процентами, в той час як заборгованість за винагородою не погашена. Згідно вимог заявника, станом на дату подання даної заяви, заборгованість ТОВ "Опт Нафта Плюс" перед АТ КБ «ПриватБанк» за винагородою за кредитним договором № 4О15070И від 19.03.2015 р. складає 16 573 885, 44 гривень.

2. Кредитний договір № 4О15067И від 10.03.2015.

10.03.2015 ПАТ КБ «Прриватбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ КБ «ПриватБанк», далі Кредитор, Банк) з одного боку, і ТОВ «Оптіум плюс» (найменування було змінено на ТОВ "Опт Нафта Плюс" , далі Позичальник, Боржник), з іншого боку уклали Кредитний договір № 4О15067И (далі договір № 2).

Відповідно п. 1.1 договору № 2, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1., з лімітом та на цілі, зазначені в п. А.2. не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини.

А. Істотні умови кредитування.

А.1. Вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Відновлювальна кредитна лінія кредит, що надається Позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.3., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

A.2. Ліміт цього кредитного договору: 231 000 000,00 (двісті тридцять один мільйон) гривень, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності. При виникненні заборгованості Позичальника перед Банком з відшкодування витрат згідно п. 2.2.13. ліміт даного договору збільшується на відповідні суми заборгованості, на цілі з відшкодування витрат 2.2.13. в порядку згідно п. 2.1.5.

А.3. Термін повернення кредиту « 03» березня 2016р.

А.4. Рахунки для обслуговування кредиту:

- позичковий рахунок НОМЕР_3 ;

- рахунок по відсотках No 7811;

- рахунок для сплати винагород No 5483.

А.5. Виконання зобов`язань Позичальника забезпечуються: договором застави.

А.6. За користування кредитом Позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 12 (дванадцять) % річних.

А.7. При порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань з погашення/повернення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.8. Сплата відсотків здійснюється Позичальником щомісяця, в період з 25 числа місяця по останній день місяця, а так само в дату зазначену в п. 1.2. При несплаті відсотків у зазначені терміни, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.2.).

А.9. Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку в розмірі 500 (п`ятсот) грн. в день укладення кредитного договору.

А.10. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом в розмірі, що визначається таким чином:

При достроковому повному погашенні зобов`язань за договором (кредиту, відсотків, винагороди за користування кредитом), подальший розрахунок винагороди за користування кредитом відбувається згідно зазначеної формули, де наступні обороти, після повного погашення зобов`язань розглядаються, як початкові, "n" і "i" набувають нові первинні значення.

Відповідно п. 2.2.5 договору № 1, Позичальник зобов`язується сплатити Банку винагороду відповідно до п. 4.5., 4.7., 4.15. цього договору.

Пунктами 4.1., 4.5, 4.13 договору № 1 передбачено, що плата за користування кредитними коштами за цим договором складається з відсотків за фіксованою процентною ставкою, згідно п. 4.2., 4.3. та винагороди за користування кредитом, згідно п. 4.5.

Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно п. А.10.

Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в термін повернення кредиту (п. 1.2.) або строк дострокового повернення кредиту (п. 2.4.1.).

Відповідно до п. 5.7 договору № 1, строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років.

Додатковою угодою до кредитного договору № 4О15067И від 10.03.2015р. сторони:

- внесли зміни до п. 4.6 розділу « 4. Порядок розрахунків» Договору та виклали в його текст в наступній редакції:

"4.6. Сума винагороди за користування кредитом (п. 4.5) сплачується в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1). При несплаті винагороди за користування кредитом у вказану дату, несплачена винагорода вважається простроченою."

- внесли змини в п. 4.13 розділу « 4. Порядок розрахунків» Договору та виклали його текст в наступній редакції:

"4.13. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1)."

Заявник вказує, що на виконання умов договору №2 АТ КБ «Приватбанк» надано кредитні кошти позичальнику шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, проте, внаслідок порушення обумовлених договором №2 зобов`язань позичальником погашено заборгованість за тілом кредиту та процентами, в той час як заборгованість за винагородою не погашена. Згідно вимог заявника, станом на дату подання даної заяви, заборгованість ТОВ "Опт Нафта Плюс" перед АТ КБ «ПриватБанк» за винагородою за кредитним договором № 4О15067И від 10.03.2015 складає 34 176 400, 99 грн.

3. Кредитний договір № 4О15068И від 12.06.2015.

12.03.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ КБ «ПриватБанк», далі Кредитор, Банк) з одного боку, і ТОВ «Оптіум плюс» (найменування було змінено на ТОВ "Опт Нафта Плюс" , далі Позичальник, Боржник), з іншого боку уклали Кредитний договір № 4О15068И (далі договір № 3).

Відповідно до п. 1.1. договору № 3, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1., з лімітом та на цілі, зазначені в п. А.2. не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини.

А. Істотні умови кредитування.

А.1. Вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Відновлювальна кредитна лінія кредит, що надається Позичальнику частинами або повністю до дати, зазначеної у п. А.3., у межах ліміту цього договору, у тому числі після часткового або повного погашення по кредиту, таким чином, щоб фактична заборгованість за кредитом не перевищувала встановлений ліміт кредитного договору.

A.2. Ліміт цього кредитного договору: 110 000 000,00 (сто десять мільйонів) гривень, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності. При виникненні заборгованості Позичальника перед Банком з відшкодування витрат згідно п. 2.2.13. ліміт даного договору збільшується на відповідні суми заборгованості, на цілі з відшкодування витрат 2.2.13. в порядку згідно п. 2.1.5.

А.3. Термін повернення кредиту « 10» березня 2016р.

А.4. Рахунки для обслуговування кредиту:

- позичковий рахунок № НОМЕР_4 ;

- рахунок по відсотках "№ 7826;

- рахунок для сплати винагород № 5555.

А.5. Виконання зобов`язань Позичальника забезпечуються: договором застави.

А.6. За користування кредитом Позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 12 (дванадцять) % річних.

А.7. При порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань з погашення/повернення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

А.8. Сплата відсотків здійснюється Позичальником щомісяця, в період з 25 числа місяця по останній день місяця, а так само в дату зазначену в п. 1.2. При несплаті відсотків у зазначені терміни, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно п. 2.3.2.).

А.9. Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку в розмірі 500 (п`ятсот) грн. в день укладення кредитного договору.

А.10. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом в розмірі, що визначається за формулою таким чином:

При достроковому повному погашенні зобов`язань за договором (кредиту, відсотків, винагороди за користування кредитом), подальший розрахунок винагороди за користування кредитом відбувається згідно зазначеної формули, де наступні обороти, після повного погашення зобов`язань розглядаються, як початкові, "n" і "i" набувають нові первинні значення.

Відповідно п. 2.2.5 договору № 1, Позичальник зобов`язується сплатити Банку винагороду відповідно до п. 4.5., 4.7., 4.15. цього договору.

Пунктами 4.1., 4.5, 4.13 договору № 1 передбачено, що плата за користування кредитними коштами за цим договором складається з відсотків за фіксованою процентною ставкою, згідно п. 4.2., 4.3. та винагороди за користування кредитом, згідно п. 4.5. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно п. А.10. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в термін повернення кредиту (п. 1.2.) або строк дострокового

повернення кредиту (п. 2.4.1.).

Відповідно до п. 5.7 договору № 1, строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років.

Додатковою угодою до кредитного договору №44О15068И від 12.03.2015р. сторони:

- внесли зміни в п. 4.6 розділу « 4. Порядок розрахунків» Договору та виклали його текст в наступній редакції:

"4.6. Сума винагороди за користування кредитом (п. 4.5) сплачується в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1). При несплаті винагороди за користування кредитом вказану дату, несплачена винагорода вважається простроченою.";

- внесли зміни в п. 4.13 розділу «4. Порядок розрахунків" Договору та виклали його текст в наступній редакції:

"4.13. Розрахунок і нарахування винагороди за користування кредитом проводиться в дату встановлення нульового поточного ліміту (підп. А.2.1), або у день дострокового повернення кредиту (підп. 2.4.1).

Заявник вказує, що на виконання умов договору №3 АТ КБ «Приватбанк» надано кредитні кошти позичальнику шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, проте, внаслідок порушення обумовлених договором №2 зобов`язань позичальником погашено заборгованість за тілом кредиту та процентами, в той час як заборгованість за винагородою не погашена. Згідно вимог заявника, станом на дату подання даної заяви, заборгованість ТОВ "Опт Нафта Плюс" перед АТ КБ «ПриватБанк» за винагородою за кредитним договором № 44О15068И від 12.03.2015 складає 25 280 734, 74 грн.

Таким чином, банк стверджує про наявність у ТОВ "Опт Нафта Плюс", станом на час звернення з даною заявою, заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за винагородою за користування кредитом на суму 76 031 021, 17 грн., з яких:

- за Кредитним договором №4О15070И від 19.03.2015 заборгованість за винагородою складає 16 573 885, 44 грн.;

- за Кредитним договором №4О15067И від 10.03.2015 заборгованість за винагородою складає 34 176 400, 99 грн.;

- за Кредитним договором № 44О15068И від 12.03.2015 заборгованість за винагородою складає 25 280 734, 74 грн.

За викладених обставин, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що внаслідок порушення ТОВ "Опт Нафта Плюс" зобов`язань зі сплати винагороди за користування кредитом за кредитним договором №4О15070И від 19.03.2015, кредитним договором №4О15067И від 10.03.2015, кредитним договором № 4О15067И від 10.03.2015, на загальну суму 76 031 021, 17 грн. ТОВ "Опт Нафта Плюс" має безспірну заборгованість перед АТ КБ ПриватБанк, що є підставою відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Опт Нафта Плюс", визнання грошових вимог АТ КБ ПриватБанк до ТОВ "Опт Нафта Плюс" у розмірі 76 031 021, 17 грн., які підлягають внесенню до 4 черги реєстру вимог кредиторів боржника.

Поряд з цим, ТОВ "Опт Нафта Плюс" заперечує проти наявності вищевказаної заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк зі сплати винагороди за користування кредитом, зазначає про відсутність технічної можливості перевірити здійснені заявником нарахування, що зумовлено складним алгоритмом нарахувань за формулою, розрахунок за якою вбачається можливим лише шляхом залучення відповідного експерта. Інші підстави незгоди боржника з вимогами АТ КБ ПриватБанк зводяться до порушення банком принципів добросовісності та справедливості зобов`язань шляхом стягнення винагороди за користування кредитом, відсутності доказів звернення банку до позичальника з вимогами про сплату заборгованості з винагороди за користування кредитом, та відсутності за даними ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та Кредитного реєстру Національного банку України відповідної інформації про наявність у ТОВ "Опт Нафта Плюс" заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк.

Викладені обставини свідчать про суперечливість позицій ініціюючого кредитора та боржника в частині обґрунтованості грошових вимог АТ КБ ПриватБанк до ТОВ "Опт Нафта Плюс", у зв`язку з чим господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 1 КУзПБ надано визначення таким термінам:

- банкрутство - визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки";

- боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;

- грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;

- неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частинами 1, 2 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентовано статтею 39 КУзПБ.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Частиною п`ятою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить про те, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є:

наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду;

відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог;

до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.

Оскільки стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й організаційного та майнового, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання документальної обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

При ініціюванні справи про банкрутство наявність боргу підтверджується в порядку, визначеному положеннями статей 74, 76-77 ГПК України, та доказами у такому обсязі, який є необхідним з урахуванням правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. Якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому КУзПБ. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі (частини третя-п`ята статті 39 КУзПБ).

Встановлення факту відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Суди повинні надавати оцінку про наявність спору про право в контексті правовідносин, які виникли саме між боржником та ініціюючим кредитором, а не боржником та іншими кредиторами, оскільки порядок розгляду судових справ у позовному провадженні (яке передбачає вирішення наявного спору про право) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника врегульоване положеннями частини другої статті 7 КУзПБ.

Одним з методів встановлення факту відсутності або наявності спору про право є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Частиною першою статті 39 КУзПБ унормовано, що у підготовчому засіданні здійснюється перевірка господарським судом обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, зазначена норма КУзПБ не встановлюють обов`язку саме кредитора доводити те, що боржник у справі про банкрутство не має можливості виконати майнові зобов`язання, строк яких настав.

Доведення обставин можливості виконати майнові зобов`язання, строк яких настав, покладено саме на боржника (частина третя статті 39 КУзПБ). Водночас, положеннями статті 39 КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок перевіряти можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав.

Отже, на ініціюючого кредитора покладено обов`язок документально довести наявність грошового зобов`язання боржника перед таким кредитором та зазначити обставини його невиконання, в той час, як боржник наділений правом такі обставини або спростувати, або підтвердити.

Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог, без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Крім того такий підхід у справі про банкрутство порушує як права кредиторів, так і права боржника.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України. Такими критеріями є: відсутність у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили; кожен доказ має оцінюватися як окремо, так і у сукупності з метою встановлення їх вірогідності та взаємозв`язку.

Водночас суд не наділений на стадії розгляду заяви ініціюючого кредитора правом дослідження та оцінки укладених правочинів на предмет їх фіктивності або на предмет наявності обставин, які свідчать про те, що такі правочини є фраудаторними (фіктивними), оскільки положеннями КУзПБ прямо передбачено "інструменти" (див. статті 42, частину другу статті 61 КУзПБ тощо), які надають учасникам провадження у справі про банкрутство оскаржити такі правочини або притягти винних осіб до відповідальності за їх вчинення та мінімізувати негативний вплив як на окремих учасників провадження у справі про банкрутство, так і на таке провадження вцілому вже після його відкриття.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення можливості задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі. Разом з тим, надаючи оцінку заяві ініціюючого кредитора та поданим з такою заявою документам, суд повинен дотриматися балансу, який унеможливить підміну однієї процесуальної (процедурної) дії, передбаченої КУзПБ, іншою (наприклад, перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство у підготовчому засіданні процедурою розгляду заяви недійсності (фраудаторності) окремого правочину боржника).

Для відмови у відкритті провадження у справі положення частини шостої статті 39 КУзПБ визначають дві можливі підстави:

вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження;

вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №911/1005/23.

Законодавець визначив в якості підстави звернення особи (кредитора) до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство наявність заборгованості, тобто наявність порушення щодо виконання грошового зобов`язання.

Щодо моменту виникнення вимог (права вимоги) кредитора (ініціюючого кредитора в цьому випадку) до боржника в площині права неспроможності, слід виходити з того, що боржником є особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання (тобто грошові обов`язки), строк виконання яких настав. Таким чином, моментом виникнення вимоги кредитора як учасника відносин неспроможності, слід вважати саме дату настання строку виконання грошового обов`язку боржника, а не момент вчинення правочину, чи настання іншої підстави, з якої виникає відповідне право як таке.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №910/10741/21.

З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника та інших учасників, ухваленню відповідного рішення суду (відкриття провадження у справі про банкрутство або відмова у відкритті) має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Водночас, правова категорія "спору про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у складі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (висновок Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

З огляду на викладене, суд враховує сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо правозастосування статті 39 КУзПБ, згідно якої встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

При цьому наявність спору про право, згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду, може бути виражена у двох формах:

(1) процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора);

(2) матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч.1 ст.75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №910/14923/20).

За змістом КУзПБ кредитор (и), який (і) звернувся (лися) з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не мають більшого, порівняно з конкурсними кредиторами обсягу процесуальних повноважень, крім тих, які обумовлені самим фактом ініціювання процедури банкрутства. Відтак, вимоги щодо детальної перевірки підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення, також стосуються й вимог кредитора, який звернувся з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №908/1336/23.

Щодо поняття "спір про право" в розумінні частини шостої статті 39 КУзПБ, суд звертається до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 02.02.2022 у справі №910/4918/21, згідно з якою спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може спостерігатися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Отже, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням, невизнанням або недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Законодавство не містить переліку критеріїв для висновку про існування спору про право, який може бути виражений як в процесуальній формі - підтверджуватися судовими актами, так і в матеріально-правовій формі - підтверджуватися юридичними фактами (відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/1922/20, від 24.11.2021 у справі №902/560/20, від 20.07.2022 у справі №904/6023/21, від 26.10.2022 у справі №911/299/21).

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право (висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20 та від 16.09.2020 у справі №911/593/20, від 15.06.2021 у справі №904/3074/20, від 15.10.2020 у справі №922/1174/20).

Звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх та належних доказів існування та непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі N904/3251/20).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/862/22.

За результатом дослідження розрахунку заборгованості за винагородою за користування кредитом (а.с.94-96, т.1; а.с.190-201, т.1; а.с.40-42, т.2), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати обґрунтованими здійснені заявником нарахування, оскільки з наданого розрахунку та пояснень заявника не вбачається за можливе встановити, яким чином методика коригування нарахованих сум з винагороди за користування кредитом, проведена під час здійснення розрахунку, співвідноситься з методикою розрахунку за формулою, визначеною у пункті А.10 кредитних договорів, якою визначено алгоритм розрахунку винагороди за користування кредитом.

Поряд з цим, господарський суд зазначає, що у підготовчому засіданні суд не вирішує спір по суті, а у відповідності до положень частини другої ст.36 КУзПБ підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14 днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.

Таким чином, господарський суд обмежений у правах щодо розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство у строки, що перевищують визначені частиною другою ст. 36 КУзПБ, що виключає можливість надання учасникам справи часу для надання додаткових пояснень та доказів по справі.

За змістом постанови Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №904/3074/20 судом касаційної інстанції зазначено про відсутність у суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство можливості вирішення спору про право, що, в свою чергу, пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо.

За викладених обставин, враховуючи недоведеність обґрунтованості визначеної АТ КБ "Приватбанк" суми 76 031 021, 17 грн. заборгованості зі сплати винагороди за користування кредитом та наявність заперечень ТОВ "Опт Нафта Плюс" в частині здійсненого банком розрахунку заборгованості, господарський суд, дійшов висновку про відсутність підстав вважати доведеним заявником факт безспірності вимог ініціюючого кредитора до боржника, що свідчить про наявність між сторонами спору про право, який не підлягає вирішенню у підготовчому засіданні суду, строк проведення якого обмежено у відповідності до положень частини другої ст.36 КУзПБ, а відтак господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Опт Нафта Плюс" за заявою АТ КБ "Приватбанк" .

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За викладених обставин, решта доводів учасників справи відхиляється судом, з огляду на встановлені судом обставини справи.

Керуючись ст.ст. 234-235, 255-257 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про відкладення розгляду справи відмовити.

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Нафта Плюс" (49033, м.Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, кімната 9, ідентифікаційний номер юридичної особи 36726843).

Ухвала набирає законної сили 26.05.2025.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 02.06.2025.

Суддя А.В. Суховаров