ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
06.06.2025 Справа №905/573/25
Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.,
розглянувши матеріали
за позовом 1) ОСОБА_1 , м.Київ
2) ОСОБА_2 , м.Київ
до Публічного акціонерного товариства «Газпром», м.Санкт-Петербург, Російська Федерація
про стягнення на користь кожного з позивачів збитків в розмірі 9167605,69дол.США, що еквівалентно 335246505,44грн
ОСОБА_1 , м.Київ, та ОСОБА_2 , м.Київ, звернулись до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Газпром», м.Санкт-Петербург, Російська Федерація, про стягнення на користь кожного з позивачів збитків в розмірі 9167605,69дол.США, що еквівалентно 335246505,44грн (позов поданий через систему «Електронний Суд»).
Суд встановив, що позов поданий без додержання вимоги п.2 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України про необхідність додати до позовної заяви документи, які підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі.
Так, в позовній заяві зазначено, що Російська Федерація як держава-агресор несе юридичну відповідальність за завдані збитки, а їхнє відшкодування є невідворотним і повинно здійснюватися у порядку, передбаченому міжнародним правом та законодавством України; Публічне акціонерне товариство «Газпром» (відповідач) створене Російською Федерацією (наявний контрольний пакет акцій) з метою експлуатування її єдиної системи газопостачання та забезпечення стабільності внутрішніх та зовнішніх поставок газу; корпоративне управління товариством повністю контролює політичне керівництво Російської Федерації; товариство-відповідач не має економічної незалежності у відносинах з державою, у зв`язку з чим є пов`язаною з Російською Федерацією особою в контексті доктрини «alter ego». З урахуванням наведеного в розділі 5 позовної заяви стверджується, що Російська Федерація та відповідач мають розглядатися як єдиний заподіювач шкоди, у деліктних правовідносинах вони несуть солідарну відповідальність на підставі ст.543 Цивільного кодексу України, а отже, позивачі, які звертаються з позовами до відповідачів «alter ego» Російської Федерації, звільняються від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на таке.
Рішенням від 25.03.2024 у справі №905/101/24 Господарський суд Донецької області стягнув з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 9167605,69дол.США, що еквівалентно 335246505,44грн (про що зазначено в позовній заяві). З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення від 25.03.2024 у справі №905/101/24 набрало законної сили і 17.04.2024 на його виконання видані відповідні накази зокрема, про стягнення з Російської Федерації в дохід Державного бюджету України 847840,00грн судового збору, від сплати якого позивачі були звільнені на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

За приписом п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Суд зауважує, що наведена норма не містить положень про розповсюдження встановленої нею пільги на позивачів у будь-яких справах про стягнення збитків (майнової шкоди), які виникли у зв`язку зі збройною агресією, збройним конфліктом Російської Федерації. Натомість ця норма містить чіткий припис щодо меж її застосування: «у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації» і не розповсюджується на справи за позовами до будь-яких господарюючих суб`єктів (в тому числі пов`язаних з державою-агресором як з бенефіціарним власником або в контексті доктрини «alter ego»).

Отже, від сплати судового збору у категорії справ про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку зі збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, звільняються позивачі лише за позовами безпосередньо до держави-агресора Російської Федерації.

В ухвалі від 17.04.2025 у справі №905/1640/24, постановленій за касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.01.2025 про повернення позовної заяви позивачу, Верховний Суд зазначив: господарські суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки цією нормою від сплати судового збору звільняються лише позивачі за позовами до держави-агресора, норма містить пряму вказівку до застосовування і не має розповсюдження на справи за позовами до господарюючих суб`єктів (пов`язаних чи не пов`язаних з державою-агресором, як і таких, що замінюють або доповнюють останню), проте позивач у якості відповідачів визначив господарюючих суб`єктів, а не саму державу-агресора, що не свідчить про наявність підстави для звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, оскільки приписи вказаної норми таких умов не передбачають. З огляду на те, що позивач не усунув недоліків позовної заяви щодо оплати у визначеному законом порядку та розмірі судового збору за подання позовної заяви та надання суду доказів здійснення такої оплати, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про повернення позову на підставі ч.4 ст.174 ГПК України. Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги у справі №905/1640/24 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі ч.2 ст.293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права господарськими судами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Судові рішення у справі №905/1640/24 суди приймали за обставин, подібних обставинам справи №905/573/25 за складом відповідачів, предметом позову і позиції позивачів щодо відсутності у них обов`язку сплатити судовий збір.

Натомість практика Верховного Суду, на яку посилається позивач (ухвала Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 у справі №214/9094/19), не є релевантною до правовідносин у справі №905/573/25.

В ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлений на рівні 3028,00грн.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підп.1 п.2 ч.2); при поданні до суду позовної заяви в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3).

За приписами ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (абз.6 ч.1); у разі, якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом (абз.1 ч.7).

Отже, за подання через систему «Електронний суд» позову майнового характеру у справі №905/573/25 із загальною сумою позову 18335211,38дол.США (що на дату подання позову (03.06.2025) за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 763082161,30грн) підлягає сплаті 847840,00грн максимальна ставка судового збору з урахуванням коефіцієнту 0,8, яку позивачі мають сплатити в рівних долях (по 423920,00грн кожний) на реквізити Господарського суду Донецької області, надавши суду належним чином оформлені оригінали (письмові або електронні) відповідних доказів.

Керуючись ст.ст.164 (п.2 ч.1), 174 (ч.ч.1, 2), 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без руху.

2. Встановити позивачам строк до 19.06.2025 включно для усунення недоліку позовної заяви, про який зазначено в цій ухвалі, шляхом подання до суду доказів сплати на реквізити Господарського суду Донецької області судового збору в загальній сумі 847840,00грн (по 423920,00грн від кожного з позивачів) за подання позову у справі №905/573/25.

3. Суд враховує, що ОСОБА_1 має кабінет у системі «Електронний суд», до якого ухвала буде доставлена автоматично; крім того, ухвала буде направлена на вказані в позові адреси електронної пошти позивача і його представника.

Враховуючи відсутність у Машиніченко Наталі Вікторівни електронного кабінету в системі «Електронний суд» і відсутність у позові відомостей про її особисту електронну адресу, ухвалу направити представнику позивачки на зазначену в позові адресу електронної пошти, а також засобами поштового зв`язку на зазначену в позові адресу місця проживання позивачки.

4. Повідомити позивачів: якщо у строк, встановлений судом, будь-який з позивачів не усуне недолік позовної заяви (не сплатить 423920,00грн судового збору), заява вважатиметься неподаною і буде повернена такому позивачу (ч.4 ст.174 ГПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (06.06.2025) та не підлягає оскарженню.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч.7 ст.6 ГПК України).

Суддя О.М. Шилова

надр. 2 прим.: 1 у справу,

1 позивачці