ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/47/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: К.В. Богатиря, Я.Ф. Савицького,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: О.А. Пахомова,

від відповідача: А.В. Сідєльніков,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024, повний текст складено 16.12.2024

у справі №916/47/22

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача: Акціонерного товариства "Одесагаз"

про стягнення 5 135 389 329,84 грн,

суддя суду першої інстанції: Ю.М. Щавинська

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства Одесагаз про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м. в сумі 5 135 389 329, 84 грн (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28 січня 2022 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року АТ Одесагаз безпідставно набуло для власних виробничо-технічних потреб з газотранспортної системи 73 454 050,07 куб.м. природного газу, власником якого є АТ "Укртрансгаз".

На думку позивача, для відбору відповідачем у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності АТ Одесагаз не мало підстав здійснювати відбір природного газу.

З посиланням на встановлені у справах №916/3201/19 та №916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019, відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, позивачем заявлено до відповідача вимоги на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, з посиланням позивача на відбір відповідачем природного газу за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено повністю, рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №916/47/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

За висновками суду касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що при встановленні факту наявності чи відсутності підстав для стягнення вартості безпідставно отриманого природного газу необхідно виходити із доказів, які свідчать про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС), доказів, які підтверджують факт вчинення оператором ГТС дій, які були вчинені з врегулювання небалансу.

Верховним Судом зазначено, що виконання оператором газотранспортної системи покладених на нього обов`язків з забезпечення цілісності газотранспортної системи відповідно до пункту 3 розділу XIІІ Кодексу ГТС не впливає на підтвердження відбору відповідачем обсягу природного газу з газотранспортної системи та виходить за межі предмету доказування у цій справі, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Вищевикладене в сукупності свідчить про неналежне дослідження господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення АТ "Укртрансгаз" до суду. Верховний Суд зазначив, що суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги АТ "Укртрансгаз".

При цьому, направляючи справу №916/47/22 на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природній газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

12.06.2023 рішенням Господарського суду Одеської області відмовлено у задоволенні позову.

04.10.2023 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 у справі №916/47/22 скасовано та передано справу №916/47/22 на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що до предмету доведення у даній справі належать питання фактичного відібрання спірного газу та наявності у відповідача, у випадку встановлення фактів відібрання з газотранспортної системи позивача спірних обсягів газу відповідачем, номінацій на спірні обсяги. У випадку відсутності номінацій такий безпідставно відібраний газ створює небаланс у газотранспортній мережі позивача.

Верховним Судом також зазначено, що позивачем на підтвердження своїх вимог було надано низку доказів, які мали б бути проаналізовані у їх системному зв`язку на предмет встановлення реального змісту господарської операції по відбору відповідачем спірного обсягу газу позивача та підстав здійснення такого відбору. При цьому цільове призначення газу, визначене позивачем, не має вирішального значення для кваліфікації відбору газу відповідачем, якщо такий мав місце у даному випадку.

При цьому, щодо висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що актам наданих послуг балансування обсягів природного газу за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 у справі №916/2467/19, Верховний Суд зауважив, що у даному випадку оцінці підлягають не самі акти, а сутність здійснених господарських операцій крізь призму вибуття з володіння позивача/приросту у відповідача спірного обсягу природного газу, чого у даному випадку зроблено судами не було.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного, так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд, зазначив, що враховуючи, що послуга балансування є частиною послуги транспортування, то факт несанкціонованого відбору був відсутній, натомість, позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, що й зумовило у свою чергу виставлення позивачем актів наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року та рахунків-фактур за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року.

При цьому, суд зауважив, що обставина визнання судами договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 неукладеними, з урахуванням наявності договору транспортування №/П31 від 28.09.2011, а також з огляду на те, що права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (розділ 14 Кодексу ГТС), не змінює правової природи зобов`язання, що виникає з правовідносин сторін щодо надання послуг, на зобов`язання, що виникає у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави у порядку ст.1212 ЦК України, адже останні мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання.

Суд першої інстанції вказав на суперечливу на непослідовну позицію позивача щодо надання послуг транспортування та отримання оплати за таку послугу в межах укладених договорів, проте заявлення вимог про стягнення вартості послуги балансування відповідно до положень ст.1212 ЦК України із застосуванням середньозваженої ціни станом на січень 2022, що є майже найвищою за період з 2018 по 2024 роки.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, оскільки позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, а також приймаючи до уваги факт обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року газу понад узгоджені номінації, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до зазначених правовідносин положення глави 83 ЦК України, у зв`язку з чим у позові відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено при не з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, за недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими. Оскаржуване рішення ухвалено за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, із порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю, з огляду наступне.

Так, за змістом п.1 та п.2 розділу XIII Кодексу ГТС, відповідач зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій та зобов`язаний своєчасно врегульовувати свої небаланси.

Між тим, відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 у справі № 916/2467/19 було визнано неукладеними договори транспортування природного газу від 01.03.2016 № та від 29.03.2019 №, якими в складі послуг транспорування було передбачено умови надання Оператором газотранспортної системи послуг балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї та умови їх оплати замовником таких послуг, а також умови та правила вчинення Оператором газотранспортної системи дій з врегулювання добового небалансу, в разі недотримання відповідачем, як замовником послуг транспортування, своїх підтверджених номінацій та обов`язки замовника послуги транспортування вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування, а також умови виконання ним плати за добовий небаланс.

Скаржник вказує, що інших договорів про надання послуг транспортування на умовах, визначених у Кодексі ГТС та на умовах Типового договору транспортування природного газу, якими було би передбачено послуги балансування та умови вчинення дій з врегулювання добового небалансу та порядок розрахунків за них, в складі послуг транспортування, що діяли в спірний період, між позивачем та відповідачем укладено не було. Враховуючи зазначене, позивач та відповідач не були пов`язані договірними правовідносинами щодо речі, оскільки у спірний період відповідач не уклав договір транспортування у відповідності до вимог Кодексу ГТС та не є замовником послуги транспортування в розумінні положень Кодексу ГТС та, відповідно, на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, не замовив таку складову послуг транспортування природного газу як послуга балансування та вчинення дій з дій з врегулювання добового небалансу.

Однак, відповідач в період з вересня 2018 по лютий 2019 року та з липня по грудень 2019 року відібрав із газотранспортної системи природний газ в обсягах 73 454 050,07 куб. м, власником якого є позивач.

Отже, на думку скаржника, вказаний обсяг природного газу, власником якого є позивач, набутий відповідачем без достатніх правових підстав (безпідставно набуте майно), який використаний ним у господарській діяльності з розподілу природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газорозподільної системи під час здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу, а відтак, у відповідності до приписів ст. ст.1212, 1213 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого ним природного газу, що на момент визначення ціни позову складає 5 135 389 329,84 грн.

Апелянт із посиланням на судову практику, зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо правильного застосування норм ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, як в цій справі, що розглядається, так і в аналогічних спорах, які не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

На переконання скаржника, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи №916/47/22 та безпідставно здійснив посилання на договір транспортування природного газу №110911159/П31 від 28.09.2011, яким не передбачено замовлення відповідачем послуг балансування чи вчинення дій з врегулювання добового небалансу та оплати за них, як складової частини послуги транспортування у відповідності до вимог Кодексу ГТС та Типового договору, що діяли в спірний період

Так, вказаний договір виконувався лише в частині надання послуг фізичного транспортування до набрання чинності з 01.05.2019 постанови НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 «Про встановлення тимчасових тарифів для АТ «УКРТРАНСГАЗ» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на перший рік другого регуляторного періоду та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов НКРЕКП», до складу яких не входило замовлення таких складових послуги транспортування, як послуги балансування чи вчинення дій з врегулювання добового небалансу та порядок розрахунків за них. Отже, відповідач взагалі не замовляв послуг балансування чи вчинення дій з врегулювання добового небалансу в складі послуг транспортування, за жодним договором, зокрема і за договором №/П31 від 28.09.2011, який не створює правовідносин між позивачем та відповідачем щодо передачі у власність природного газу

Також, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково здійснив посилання на умови пункту 5.3.9.4 договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 та підпункту «г» пункту 6.3.9 цього договору в редакції додаткової угоди №5 від 17.01.2013, оскільки цими умовами договору було встановлено обов`язки саме відповідача здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу, у випадку замовлення послуг для транспортування газу власним споживачам, які відповідач в спірний період для власних споживачів не замовляв. Отже, враховуючи, що обов`язок здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу, відповідно до умов договору №/П31 від 28.09.2011 покладено на відповідача у випадку, якщо замовник замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, та взагалі не покладено такий обов`язок на позивача, АТ «Укртрансгаз» за вказаним договором не мало підстав надавати відповідачу послуги балансування та, відповідно, відсутні підстави для отримання від відповідача оплати за врегулювання небалансів на підставі договору №/П31 від 28.09.2011

Враховуючи викладене, скаржник зазначає, що відбір природного газу був здійснений відповідачем з ресурсу позивача також в порушення обов`язків Оператора газорозподільних систем, за межами передбачених вказаним договором умов щодо передачі обсягів газу, власником якого є позивач, що свідчить про наявність як протиправної поведінки з боку відповідача та порушення ним прав та законних інтересів позивача, так і про безпідставне набуття відповідачем майна. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків про те, що позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, а також приймаючи до уваги факт обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у період вересень грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року газу понад узгоджені номінації.

Апелянт вказує, що сама лише наявність договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 не може свідчити про віднесення спірних правовідносин до договірних, а відтак, під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неправильно застосував приписи Кодексу ГТС, та не застосував положення ст.ст.1212 та 1213 ЦК України, які підлягали до застосування у спірних правовідносинах, оскільки відповідач не замовив послуг балансування та вчинення балансуючих дій в складі послуг транспортування природного газу у відповідності до положень Кодексу ГТС та Типового договору транспортування природного газу, що діяли в спірний період.

Також скаржник звертає увагу, що в акті звіряння розрахунків для врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1639-IX сторони посилаються на заборгованість, яка виникла за договорами транспортування природного газу від 01.03.2016 № та від 29.03.2019 №, які відповідно до рішень Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та від 17.12.2019 у справі №916/2467/19 визнано неукладеними. Заборгованість на надані послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно договору №/П31 від 28.09.2011, на який безпідставно здійснив посилання суд першої інстанції, в акті звіряння для врегулювання заборгованості згідно закону № 1639 відсутня.

Крім цього, апелянт вказує, що включення відповідача до реєстру у відповідності до Закону №1639 не припиняє обов`язку відповідача відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна, а задоволення позову жодним чином не призведе до подвійного стягнення заборгованості з відповідача, як помилково зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, оскільки процедура врегулювання згідно Законом №1639, передбачена щодо заборгованості, яка у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував Закон України №1639 та безпідставно відмовив в задоволенні позову АТ «Укртрансгаз», що призвело до позбавлення позивача судового захисту порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 автоматичний розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Н.С. Богацької, Я.Ф. Савицького.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/47/22. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ,,Укртрансгаз на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

28.01.2025 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/47/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22. Встановлено відповідачу строк до 20.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 20.02.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 призначено на 18.03.2025 о 14:00 год.

24.02.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (поданий 21.02.2025).

Колегією суддів залишено вказаний відзив без розгляду, оскільки заявником пропущено строк на його подачу та не заявлено клопотання про його продовження.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 29.04.2025 о 14:45.

Між тим, судове засідання, призначене на 29.04.2025, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Колоколова С.І. з 02.04.2025 по 01.05.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/47/22 відбудеться 03.06.2025 о 15:15 год.

При цьому, колегією суддів враховувалось наступне.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судова колегія постановила розглянути вказану апеляційну скаргу у розумний строк.

Суддя зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем, Н.С. Богацька, 03.06.2025 перебувала у відпустці відповідно до наказу голови суду від 27.05.2025 №134-в, у зв`язку з чим 29.05.2025 за розпорядженням в.о. керівника апарату суду №52 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/47/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 для розгляду справи №916/47/22 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: К.В. Богатиря, Я.Ф. Савицького.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 до провадження у зміненому складі колегії суддів: головуючого судді С.І. Колоколова, суддів: К.В. Богатиря, Я.Ф. Савицького.

03.06.2025 від відповідача надійшли клопотання про долучення доказів, а саме листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, Регулятор) №5679/16.2.3/7-25 від 21.05.2025 року.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, те, що відповідачем не обґрунтовано, у чому полягає винятковість випадку, не надано доказів неможливості отримання зазначеного листа під час розгляду справи судом першої інстанції та неможливості його подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного вище клопотання.

У судове засідання 03.06.2025 з`явились представники сторін.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Матеріали справи містять звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звіти про проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів - споживачів за вересень-грудень 2018, січень, лютий 2019 року. Зазначені звіти складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, та надані позивачу на виконання обов`язку, встановленого п. 1 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС.

Позивачем також надані акти наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року; рахунки-фактури за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року, звіти за точками входу/виходу замовника послуг транспортування, складеними оператором ГТС на підставі даних про місячний небаланс АТ "Одесагаз" послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС та надіслані на адресу АТ "Одесагаз", а також докази направлення актів та рахунків на адресу відповідача та розрахунки вартості послуг балансування.

Відомості, зазначені в алокаціях щодо обсягів небалансу (за період з вересня 2018 року до лютого 2019 року), повністю відповідають даним, внесеним позивачем до актів надання послуг балансування обсягів природного газу, а саме: обсяги негативного місячного небалансу відповідача за вересень 2018 року 5 000 000 куб.м.; за жовтень 2018 року 7 000 000 куб.м., а також 4 687 куб.м. (обсяг небалансу без підтверджених номінацій); за листопад 2018 року 15 000 000 куб.м.; за грудень 2018 року 16 088 000 куб.м.; за січень 2019 року 7 719 089 куб.м.; за лютий 2019 року 6 327 508 куб.м. (загалом 57134597 куб.м).

Позивачем також надані суду довідки №1 про добові небаланси АТ "Одесагаз", що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи за період з липня 2019 року по грудень 2019 року та довідки №3 про добові небаланси АТ "Одесагаз", за період з липня 2019 року по грудень 2019 року;

Обсяг небалансу за період січень-лютий 2019 року та з липня 2019 року по грудень 2019 року повністю підтверджується звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за січень, лютий 2019 року (отримані на запит АТ "Укртрансгаз" від НКРЕКП), а також звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за липень-грудень 2019 року.

За липень 2019 року обсяг небалансу складає 1 390 513 куб.м., за серпень 2019 року 1 538 633 куб.м., за вересень 2019 року 1 902 240 куб.м., за жовтень 2019 року 3 897 892 куб.м., за листопад 2019 року 3 032 868,07 куб.м. (у звіті АТ "Одесагаз" 3 045 706 куб.м.), за грудень 2019 року 4 557 307 куб.м.

Позивачем надана інформація з інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019 року по AT "Одесагаз", яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м.

Матеріали справи також містять звіти з Інформаційної платформи про надходження та розподіл фактичного обсягу природного газу, отриманого на точках входу та відібраного на точках виходу АТ "Одесагаз" за липень-грудень 2019 року.

Позивачем також надано зведені акти та акти приймання-передачі природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, акти за серпень-грудень 2019 року, акти звіряння сум для врегулювання відповідно до Закону №1639-IX, а також акти наданих послуг за липень-листопад 2019 року за перевищення замовленої потужності.

Відтак, встановлений обсяг небалансу складає 73 454 050,07 куб.м, стягнення вартості якого є предметом спору у даній справі.

На підтвердження наявності спірних обсягів газу у власності, позивач надав договори про закупівлю природного газу, укладені між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" та АТ "Укртрансгаз", між ТОВ "Трагіфура Юкрейн" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еру Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" та АТ "Укртрансгаз", тощо.

Предметом закупівлі за вказаними договорами був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування.

Крім того, позивачем надані суду внутрішні реєстри щодо надходження та використання природного газу, з яких вбачається, що природний газ, зокрема використовувався останнім для власних потреб, для балансування, довідка позивача про те, що станом на 16.11.2021 в газосховищах позивача природний газ АТ "Одесагаз" не обліковується, довідка про списання газу на балансування 1.09.2018-28.02.2019.

Судом першої інстанції встановлено наявність у власності позивача за період виникнення правовідносин спірних обсягів природного газу та витрачання вказаних обсягів з метою балансування ГТС.

Позивачем також надано суду інформацію про середньозважені ціни за природний газ станом на 4.11.2021 та на 21.03.2022, а також лист ДП "Держзовнішінформ" від 24.05.2021 щодо цін на природний газ суб`єктів ринку природного газу.

Позивачем була використана середньозважена ціна за листопад 2021 35929,95 грн за тис куб.м. (післяплата).

В подальшому позивачем було збільшено розмір позовних вимог та використано середньозважену ціну за січень 2022 69912.95 грн за тис куб.м. (по всіх умовах оплати).

Станом на час розгляду справи середньозважена ціна тис.куб м газу за даними Української енергетичної біржі складає 14532.81 грн. (післяплата), 14803.22 грн (по всіх умовах оплати).

У справі №916/3201/19 та у справі №916/2467/19 встановлено неукладеність між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Одесагаз" договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 з огляду на неузгодженість між сторонами такої істотної умови, як предмет договору.

Матеріали справи містять договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, укладений між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якої є позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" (правонаступником якого є відповідач), у розділі "Терміни та визначення" якого міститься, зокрема, термін "балансування" - здійснення відповідних заходів, що впливають на співвідношення обсягів газу, які надійшли до системи магістральних газопроводів, і обсягів газу, розподілених та поставлених споживачам, що забезпечують у газотранспортній системі тиск, який не загрожує безпеці та експлуатаційній ефективності системи.

Відповідно до п.5.3.9.4 договору замовник зобов`язується здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу менше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній зобов?язується закачати до підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у цьому поточному місяці надлишок ресурсів газу на умовах договору зберігання газу за наявності технічної можливості у Газотранспортного підприємства.

У разі відмови Замовника від закачування газу до ПСГ Газотранспортне підприємство має право оформити в односторонньому порядку закачування газу Замовника в ПСГ в обсязі різниці між обсягом надходження газу Замовника та обсягу газу, поставленого споживачам, у тому числі шляхом заміщення.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній до 12 (дванадцятого) числа місяця наступного за звітним зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам.

У разі відмови Замовника Газотранспортне підприємство оформляє в односторонньому порядку відбір газу Замовника з ПСГ, у тому числі страхового запасу, в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам, та передачу газу Замовнику, у тому числі шляхом заміщення.

Згідно з п.10.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідний договір підписано та скріплено печатками обох сторін.

17.01.2013 ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Одесагаз" було укладено додаткову угоду №5 до договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, у якій сторонами змінено назву Газотранспортного підприємства на ПАТ "Укртрансгаз", розділ 11 вирішено вважати розділом 12 "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" та викладено останній у новій редакції, а також викладено у новій редакції розділ "Терміни та визначення" (не змінено визначення терміну "балансування") та розділи 1-11 договору.

Відповідно до п.п. "г" п.6.3.9 договору замовник, який замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, зобов`язується здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу менше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній зобов?язується закачати до підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у цьому поточному місяці надлишок ресурсів газу на умовах договору зберігання газу за наявності технічної можливості у Газотранспортного підприємства.

У разі відмови Замовника від закачування газу до ПСГ Газотранспортне підприємство має право оформити в односторонньому порядку закачування газу Замовника в ПСГ в обсязі різниці між обсягом надходження газу Замовника та обсягу газу, поставленого споживачам, у тому числі шляхом заміщення.

У разі відбору споживачами Замовника у поточному місяці обсягів газу більше, ніж обсяг надходження газу Замовника до магістральних трубопроводів, останній до 12 (дванадцятого) числа місяця наступного за звітним зобов`язаний провести закупівлю газу та документально оформити таку закупівлю або здійснити відбір газу з ПСГ, який йому належить, у тому числі страхового запасу, та документально оформити такий відбір на умовах договору зберігання газу в обсязі, достатньому для покриття різниці між обсягом надходження газу Замовника і обсягу газу, поставленого споживачам.

Згідно з п.11.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Вказану додаткову угоду підписано та скріплено печатками обох сторін.

Матеріали справи містять акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, з яких вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, включаючи й обсяг небалансу.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем повністю були оплачені послуги перевищення замовленої потужності за період з липня 2019 по грудень 2019 в обсягах, що відповідають обсягам фактично використаного природного газу.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73454050,07 куб.м. в сумі , 84 грн.

Позовні вимоги заявлено з посиланням на норми статей 1212, 1213 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, а також приймаючи до уваги факт обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року газу понад узгоджені номінації, у даній справі відсутні підстави для застосування до зазначених правовідносин положення глави 83 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023 зазначено, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природній газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

Отже, першочерговому встановленню підлягає встановлення факту набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу, та наявність або відсутність підстав такого набуття.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала (подібний висновок викладено у п.п.57-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/910/3831/22 (провадження № 12-45гс23)).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 14.12.2021 у справі №643/21744/19).

Так, як було встановлено, між сторонами був укладений договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, а також договори транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019.

За спірний період відповідачем було фактично відібрано природний газ у загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м.

У такій категорії справ, незалежно від того, здійснюється місячне чи добове балансування, а також яка саме редакція Кодексу ГТС застосовується до спірних відносин, позивач (оператор ГТС) не повинен доводити існування загрози цілісності ГТС, наявності в нього ресурсу природного газу саме для врегулювання небалансів відповідача, факт понесення реальних витрат на врегулювання небалансів саме відповідача, зокрема й факт купівлі-продажу оператором ГТС короткострокових стандартизованих продуктів. Оператор ГТС не повинен додатково підтверджувати вчинення ним фізичного балансування (зокрема, договорами закупівлі природного газу, актами зберігання газу у газосховищах тощо). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №918/450/20, від 03.11.2023 у справі №918/686/21

З наявних в матеріалах актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

При цьому, як вже зазначалось, вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, включаючи й обсяг небалансу. Послуги транспортування оплачені відповідачем у повному обсязі.

На підставі договору транспортування природного газу № від 01.03.2016 позивач здійснив розрахунок вартості послуг балансування природного газу, наданих відповідачу за період з вересня 2018 по лютий 2019 на підставі даних про негативний місячний небаланс (загалом 5 7134 597 куб.м), згідно з яким вартість послуг балансування визначена у розмірі 772 573 009,34 грн (за базовими цінами, враховуючи вартість відбору природного газу та коефіцієнт компенсації 1,2).

Вартість наданих послуг була сплачена лише частково. Заборгованість за вказаний період склала 752 259 817,16 грн. Стягнення вказаної заборгованості було предметом спору у справі №916/3201/19.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечено сторонами, заборгованість за місячні небаланси за вказаний період за мінусом коефіцієнта 1,2 була включена до акту звіряння сум для врегулювання за Законом 1639-ІХ.

Відповідачем повністю були оплачені також послуги перевищення замовленої потужності за період з липня 2019 по грудень 2019 в обсягах, що відповідають обсягам фактично використаного природного газу (добові небаланси).

Крім того, згідно з договором № від 29.03.2019 відповідачу також надавалися послуги балансування.

Згідно звітів про використання потужності відповідачем самостійно подавалися відомості про обсяг негативного небалансу з вказанням вартості послуг балансування. Означені звіти містять також відомості щодо часткової оплати послуг балансування, зокрема і за минулі періоди.

При цьому, остаточна узгоджена сума заборгованості також була включена до акту звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ.

Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення, виконання договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України Про ринок природного газу, Кодексом ГТС та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.

Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС:

- договір транспортування - договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги);

- замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором ГТС, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу;

- балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором ГТС в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у ГТС, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

- комерційне балансування - діяльність оператора ГТС, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі алокації;

- небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з ГТС на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

- плата за добовий небаланс - це сума коштів, яку замовник послуг транспортування сплачує або отримує відповідно до розміру добового небалансу;

- фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором ГТС для забезпечення цілісності ГТС, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

У главі 3 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено порядок урегулювання замовником небалансів. Так, у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць (пункт 4 зазначеної норми).

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований у строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.

У справі №916/3201/19 та у справі №916/2467/19 встановлено неукладеність між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Одесагаз" договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 з огляду на неузгодженість між сторонами такої істотної умови, як предмет договору.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, 28.09.2011 між сторонами було укладено договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011.

У подальшому, 17.01.2013 ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Одесагаз" було укладено додаткову угоду №5 до договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011, у якій сторонами, зокрема, було викладено розділи 1-11 договору у новій редакції.

Згідно з п.11.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Вказану додаткову угоду підписано та скріплено печатками обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31 від 28.09.2011 на час виникнення спірних правовідносин не припиняв свою дію та виконувався сторонами, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що вірно встановлено місцевим господарським судом.

При цьому, із вказаних актів вбачається, що відповідно до договору №/П31 від 28.09.2011 у вересні 2018 року відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 5 003,596 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 15 076,206 тис. куб.м., у грудні 2018 року в обсязі 16 184,425 тис.куб.м., у січні 2019 року - в обсязі 7 830,121 тис.куб.м., у лютому 2019 року в обсязі 6 416,185 тис.куб.м. Всього за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 відповідно до вказаних актів було протранспортовано 50 510,533 тис.куб.м. природного газу. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, включаючи й обсяг небалансу.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять додатків 1 (розподіл потужності) та 2 (розподіл потужності з обмеженнями) до договору транспортування №/П31 від 28.09.2011, однак, АТ "Одесагаз" без зауважень підписало акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вересень, листопад-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, якими підтвердило факт отримання послуг за договором транспортування №/П31 від 28.09.2011 транспортування природного газу у загальному обсязі 50 510,533 тис.куб.м.

Вказані обсяги цілком відповідають обсягам, зазначеним у звітах (алокаціях) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, які складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, включаючи й обсяг небалансу.

Тобто, навіть за умови відсутності укладених додатків 1, 2 до договору не можна вважати, що сторони не погодили умови надання послуг із замовлення добової потужності.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки послуга балансування є частиною послуги транспортування, факт несанкціонованого відбору був відсутній, з огляду на те, що в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, що й зумовило у свою чергу виставлення позивачем актів наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року та рахунків-фактур за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на визнання судами договорів транспортування природного газу № від 01.03.2016 та № від 29.03.2019 неукладеними, не спростовує юридичну силу договору транспортування №/П31 від 28.09.2011. При цьому, те, що права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (розділ 14 Кодексу ГТС), не змінює правової природи зобов`язання, що виникає з правовідносин сторін щодо надання послуг, на зобов`язання, що виникає у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави у порядку ст.1212 ЦК України, адже останні мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем в межах договору транспортування №/П31 від 28.09.2011 разом з послугами транспортування також було надано відповідні послуги балансування, а також приймаючи до уваги факт обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року газу понад узгоджені номінації, у даній справі відсутні підстави для застосування до зазначених правовідносин положення глави 83 ЦК України.

Окремо колегія суддів також звертає увагу, що 14.07.2021 прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (Закон 1639-IX), що спрямований на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу шляхом урегулювання заборгованості, зокрема заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату.

Так, відповідача Постановою НКРЕКП від 4.10.2022 №1270 включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Постановою №506 від 12.03.2024 затверджено АТ Одесагаз обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за період до 31.12.2019 у сумі 864790,82 тис.грн, до якого були включені суми, визначені у акті звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ.

Відтак, місцевим господарським судом правильно висновано, що незастосування Закону 1639-IХ до подібних спірних правовідносин може стати наслідком подвійного стягнення оператором ГТС оплати по суті за той самій газ (як оплату за послуги балансування відповідно до приписів Кодексу ГТС, як компенсацію згідно з приписами Закону 1639-IХ, оскільки до акту звіряння сум для врегулювання відповідно до закону 1639-ІХ включено заборгованість з урахуванням часткової сплати відповідачем вартості місячних та щодобових небалансів, водночас така часткова сплата не була врахована позивачем при заявленні до стягнення вартості усього обсягу безпідставно відібраного (за його думкою) природного газу.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.06.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя К.В. Богатир

Суддя Я.Ф. Савицький