cправа № 908/252/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліна С.В., Баранець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.
Позивача: Приладишева Н.Г.
Відповідача: Литовченко Я.Ю.
Третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ГРУП"
про ухвалення додаткового рішення
у справі №908/252/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ГРУП"
до Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради в особі Правобережного відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Запорізька міська рада
про стягнення суми,
1. У зв`язку із запланованими днями відпочинку судді Мамалуя О.О. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 06.05.2025.
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ГРУП" (далі - ТОВ"ІНФІНІТІ ГРУП", позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Правобережного відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (далі - Відділ освіти, відповідач), з урахуванням уточнених позовних вимог, про стягнення 4 407 366, 41 грн, а саме 3 936 270,00 основного боргу, 400 415,67 грн пені, 37 110,92 грн 3 % річних та 33 569,82 грн інфляційних втрат згідно договору з послуги оренди від 26.01.2021 № 6/21.
3. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2024, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 936 270, 00 грн основного боргу, 40 041,57 грн пені, 37.110,92 грн 3 % річних, 33.569,82 інфляційних втрат та 66.110,50 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
4. Постановою Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №908/252/24 касаційну скаргу Правобережного відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради залишено без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2024 та рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі №908/252/24 залишено без змін.
5. 28.04.2025 ТОВ "ІНФІНІТІ ГРУП" звернулось до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №908/252/24. У заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
6. 13.05.2025 Правобережним відділом освіти в системі «Електронний суд» сформовано заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, в якому відповідач вказуючи на безпідставність, неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, просить Суд відмовити у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Щодо суті поданої заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
7. Розглянувши заяву позивача, Касаційний господарський суд вважає, що заява позивача про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
8. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
9. Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
10. Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
11. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
12. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
13. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
14. Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
15. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
16. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
17. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
18. Згідно із положеннями статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
19. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
20. Водночас, частиною 3 цієї статті визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
21. Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
22. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
23. У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
24. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
25. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
26. До того ж, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 925/200/22).
27. Обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати з урахуванням частини 3 статті 13 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
28. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суд вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
29. Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
30. З урахуванням вищевказаного касаційний суд зазначає наступне.
31. Як вбачається з заяви позивача, останній просив Суд відшкодувати за рахунок відповідача витрати понесені позивачем на оплату послуг адвоката у суді касаційної інстанції у розмірі 50 000,00 грн.
32. На підтвердження понесених витрат позивачем було надано Суду такі докази: ордер від 02.04.2025 виданий адвокату Приладишевій Наталії Геннадіївні (далі - Приладишева Н.Г., адвокат), договір про надання правничої допомоги від 02.04.2025 (далі - договір), укладений між Приладишевою Н.Г. (адвокат) та ТОВ"ІНФІНІТІ ГРУП" (клієнт), акт приймання - передачі виконаних робіт від 24.04.2025 до договору, та квитанцію від 24.04.2025 про сплату позивачем адвокату 50 000,00 грн на підставі договору.
33. Згідно п. 1 договору адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів у Касаційному господарському суді (щодо стягнення суми, справа № 908/252/24). Як вбачається з акту приймання - передачі виконаних робіт, у п. 1 акту зазначено, що ?адвокат надав клієнтові юридичні послуги, клієнт свою чергу прийняв надані послуги сплатив адвокатові грошові кошти у розмірі 50 тис грн: складання відзиву на касаційну скаргу у справі № 908/252/24 щодо стягнення суми в Касаційний господарський суд та участь у судових засіданнях - 50 тис грн?.
34. Проаналізувавши вищезазначені подані позивачем докази на обґрунтування понесених витрат з оплати послуг адвоката, Суд вважає, що заявлені позивачем витрати підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне.
35. Як вказувалось, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
36. До того ж, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
37. З урахуванням зазначеного, Суд оцінивши перелік наданих адвокатом позивачу послуг, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі не відповідає критеріям, встановленим статтею 126 ГПК України, а саме критеріям реальності (дійсності та необхідності) та розумності.
38. Так, у наданому позивачем акті не вказано деталізації послуг з урахуванням витраченого адвокатом часу, до того ж, правова позиція позивача з приводу стягнення заборгованості у такій категорії спорів є достатньо сформованою, предмет спірних правовідносин не є новим та не становить складності та витрачання великої кількості часу для опрацювання, практика щодо розгляду судами таких спорів є однозначною, послідовною та має бути зрозумілою для адвоката.
39. Щодо підготовленого адвокатом відзиву до поданої касаційної скарги відповідача, оглянувши поданий позивачем відзив на касаційну скаргу, касаційним судом встановлено, що поданий відзив складається з 19 аркушів тексту (надрукованого з обох боків паперу). На 15 аркушах тексту міститься вступна, описова частини відзиву, викладено зміст судових рішень у справі, обставини справи, цитати норм матеріального права, якими врегульовано правовідносини сторін у справі, короткий зміст висновків судових рішень у справі. На 2 аркушах тексту відзиву вміщено норми матеріального та процесуального, значна кількість цитат із судових рішень у інших справах, що стосуються судової практики, тоді як заперечення на підстави касаційного оскарження вміщено загалом на 2 аркушах відзиву. Таким чином, можна зробити висновок, що поданий відзив не потребував значної кількості годин на виготовлення, враховуючи нескладність справи, однозначність судової практики з питання стягнення заборгованості, незмінну позицію сторін протягом розгляду справи та кількість поданих у справі такими адвокатом документів, які фактично дублюються та повторюються за змістом.
40. Отже, підготовка поданого відзиву не потребувала від адвоката правового аналізу значного обсягу законодавства, судової практики, щодо вирішення судових спорів про стягнення заборгованості, та відповідно значних затрат часу та зусиль адвоката, а тому, заявлені витрати є значно завищеним та необґрунтованим, тобто не є реальним. Таким чином, заявлений розмір витрат на виготовлення адвокатом відзиву не є співрозмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданим адвокатами послуг та виконаними роботами, ціною позову.
41. Суд звертає увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
42. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
43. Відповідач у запереченні проти стягнення витрат на правову допомогу адвоката позивача вказував на необґрунтованість заявлених позивачем витрат їх явне завищення та неспівмірність із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а тому просив Суд відмовити у їх задоволенні.
44. З урахуванням вищезазначеного, касаційний суд зазначає, що заявлені позивачем витрати на послуги адвоката неповною мірою відповідають обсягу наданих адвокатом послуг скрізь призму критеріїв розумності, співмірності, встановлення їхньої дійсності, необхідності та є надмірними, та обрахованим без врахування положень ст.ст. 126, 129 ГПК України. Отже, проаналізувавши доводи, викладені позивачем у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу, з урахуванням поданих позивачем доказів понесення таких витрат, касаційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача саме 50 000,00 грн витрат на оплату послуги адвоката у касаційному суді, цей розмір підлягає зменшенню до 5 000,00 грн, а тому, заява позивача підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача належить до стягнення 5 000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката у касаційному суді.
Керуючись ст.ст. 123,126, 129, 244, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ГРУП" про ухвалення додаткового рішення та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката задовольнити частково.
3. В іншій частині у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ГРУП" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі №908/252/24 відмовити.
4. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О.А. Кролевець
Судді С.В. Бакуліна