ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. Справа№ 910/1471/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

розглядаючи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025

у справі № 910/1471/25 (суддя Щербакова С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива»

до Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь»

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просило визнати недійсними та скасувати пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28 та 30 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» в частині Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива».

В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива» посилалось на те, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь».

В подальшому, 14.03.2025 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 повністю.

В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» посилалось на те, що відповідачем було неправомірно та всупереч ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення застосовано штрафні санкції як до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива», так і до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-Південь».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» та додані до неї документи повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» вимоги в розумінні ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/1471/25, тому на думку місцевого господарського суду наведене є підставою для повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» у порядку ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/1471/25 скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно досліджено предмет та підстави пред`явлення позову, а також не обґрунтовано належним чином причини повернення позовної заяві. Зокрема скаржник вважає, що місцевий господарський суд обмежився констатуванням факту подачі позову товариством з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь», викладенням прохальної частини їх позовних заяв та цитуванням норм ст.ст. 49 та 180 Господарського процесуального кодексу України, жодним чином не надаючи обґрунтування шляхом системного аналізу доводів позовних заяв та матеріалів справи у їх сукупності, своєму висновку щодо того, що третя особа не заявляє позовні вимоги щодо предмету спору у справі № 910/1471/25, а отже - не відповідності приписам ст. 49, ч. 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1471/25; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/1471/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

24.04.2025 супровідним листом Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 № 910/1471/25/2375/25 надійшли матеріали справи № 910/1471/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/1471/25, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

06.05.2025 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вже було вище зазначено, у лютому 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просило суд першої інстанції визнати недійсними та скасувати пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28 та 30 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» в частині Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В подальшому, 14.03.2025 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу.

Статтею 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що передбачене ст. 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що в постанові від 25.10.2018 у справі № 910/3788/18 Верховний Суд звертав увагу на те, що за змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що перебуває поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути заявлена через подання самостійного позову.

Тобто обов`язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - єдиний предмет спору.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/120/15.

Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушене відповідачем. Третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу. Разом із тим, самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 905/121/15.

Також, в постанові від 05.04.2024 у справі № 910/10699/21 Верховний Суд вказав, що самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь.

При цьому Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 у справі № 904/2105/22 звернув увагу на істотні відмінності між поняттями "предмет позову" і «предмет спору». Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам);

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження). Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги. (схожий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16).

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/542/18 вказала, що в процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої ст. 49 Господарського процесуального кодексу України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі. Відтак, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас, така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.11.2024 у справі № 921/619/23.

Колегія суддів зазначає, що в постанові від 11.06.2019 у справі № 904/8926/17 Верховний Суд також вказав, що у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Водночас колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, відповідно до якої кожна особа користується/розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Так, особа щодо прав, обов`язків та інтересів якої ухвалено рішення органів Антимонопольного комітету України, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має право оскаржити таке рішення Антимонопольного комітету України. Така особа має право оскаржити рішення Антимонопольного комітету України лише у частині її прав, обов`язків та інтересів, тобто у тій частині, що стосується безпосередньо цієї особи. Не може бути оскаржене рішення Антимонопольного комітету України особою поза межами її прав та обов`язків, які така особа вважає порушеними відповідним рішенням Антимонопольного комітету України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної в постанові від 29.09.2022 у справі № 910/17126/19, відповідальність за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства має індивідуальний характер. Відповідно рішення органу Антимонопольного комітету України, у тому числі й те, яке стосується притягнення особи до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій з іншими особами (особою), зацікавлена особа має право оскаржити лише стосовно себе. Вимога про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України розглядається судом лише в тих частинах, які стосуються позивача (позивачів) у справі. При цьому встановлені у такій справі обставини не набувають преюдиціального значення у розумінні приписів частини четвертої ст. 75 Господарського процесуального кодексу України для іншої особи (осіб) - відповідача (відповідачів) в антимонопольній справі і ця (особа) має право на оскарження у встановленому законом порядку рішення органу Антимонопольного комітету України у частинах, які стосуються безпосередньо її.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива» у даній справі є вимоги про визнання недійсними пунктів пункти 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 27, 28 та 30 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»

Відповідно предметом спору між позивачем та відповідачем у даній справі є окремі пункти рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», що стосуються позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива», а саме порушень ним антимонопольного законодавства і накладення на нього штрафу.

Водночас, предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» є вимога про визнання протиправним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» повністю, тобто в тому числі в частині, що стосується порушень вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» Товариством з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива» та накладення на нього штрафу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» містить інший предмет позову (іншу матеріально-правову вимогу), ніж позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроперспектива», а саме вимога третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, крім іншого, стосується тих пунктів рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 68-р/тк від 30.10.2024 у справі № 37-02/2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», які не оспорюються позивачем, тобто знаходяться поза предметом спору між позивачем та відповідачем.

Відтак у даному випадку не дотримано такої обов`язкової умови спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, як єдиний предмет спору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано встановив, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» підлягає поверненню на підставі ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросервіс-південь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі №910/1471/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/1471/25 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1471/25.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Постанова складена 02.06.2025 у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці з 05.05.2025 - 18.05.2025 та у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Іоннікової І.А. з 05.05.2025 - 27.05.2025 та у відпустці з 28.05.2025 - 30.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова