ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/16800/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024

у справі № 910/16800/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Мороз Дмитро Олександрович

про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ; апелянт; скаржник) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» (надалі - відповідач; ТОВ «Ріо Фін»; Товариство), третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороз Дмитро Олександрович (в подальшому - третя особа; Мороз Д.О. ) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О. від 01.07.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47571346 і припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 32200707).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2015 між ТОВ «ФК «Джерело Фінансів» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 загальною площею 47,9 кв.м.

01.07.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. було прийнято рішення № 47571346 на підставі якого змінено власника квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на ТОВ «Ріо Фін».

У зв`язку з тим, що позивач являється законним власником вказаної квартири, а реєстрація права власності за відповідачем була здійснена з порушеннями норм чинного законодавства, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2023 відкрито провадження у справі № 910/16800/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23 у задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення прав позивача шляхом реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Ріо Фін».

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано, що позивач набув право власності на підставі договору купівлі-продажу, тобто правочину. При цьому в чинному законодавстві, як і в законодавстві, що врегульовувало спірні відносини, відсутня норма, яка б вказувала на нікчемність договорів купівлі-продажу майна, які були укладені продавцями без відповідної правової підстави. Такі договори можуть вважатися лише оспорюваними, тобто такими, що можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку. Тому посилання суду 1-ої інстанції на недійсність договору купівлі-продажу на підставі якого позивачем було набуто право власності, - суперечить презумпції правомірності правочину.

Скаржник також наголосив, що висновок суду першої інстанції з приводу того, що іпотека майнових прав розповсюджує свою дію і на вже збудований та готовий об`єкт нерухомості, а саме на готову квартиру, міг бути застосований лише в одному випадку - наявності відповідного застереження в договорі іпотеки про розповсюдження іпотеки (трансформацію майнових прав) не тільки на майнові права, а і на вже завершений будівництвом об`єкт в готовому та введеному в експлуатацію будинку. Це обумовлено тим, що майнові права на окремі об`єкти нерухомості в багатоквартирному будинку не могли бути предметом іпотеки до 14.01.2009, а тому за відсутності відповідного застереження в договорі іпотеки, така іпотека не розповсюджує свою дію на майно на яке буде зареєстровано право власності (яке трансформувалося з майнового права, а саме права зареєструвати право власності) за наслідками завершення будівництва та введення нерухомості в експлуатацію.

Також зазначив, що місцевий господарський суд не врахував, що державний реєстратор повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації права власності через те, що подані заявником документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

На думку позивача, судом першої інстанції було проігноровано і той факт, що подані документи не давали можливості встановити розповсюдження іпотеки на квартиру, яка являється власністю позивача та той факт, що відповідач не вручив позивачеві повідомлення про порушення основного зобов`язання та умов іпотечного договору, що є безумовною підставою для скасування рішення про державну реєстрацію у відповідності до усталених правових висновків Верховного Суду.

До апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. За твердженнями ТОВ «Ріо Фін», ОСОБА_1 дійсно набула право власності на квартиру на підставі договору купівліпродажу від 28.09.2015, проте зазначене відчуження нерухомого майна відбулось по ланцюгу від інших юридичних осіб, які отримали права вимоги ПАТ «АБ «Укргазбанк» на підставі договору відступлення права вимоги від 20.08.2015, зареєстрований за № 1721, який в судовому порядку визнаний недійсним. Зокрема, у господарській справі № 910/28036/15, серед іншого, встановлено, що саме у позивача - ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк», знаходяться оригінали кредитних та забезпечувальних договорів, які є предметом спірних договорів. Отже апелянт фактично не набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відчуження квартири відбулось по ланцюгу від інших юридичних осіб після звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів», яке, в свою чергу, незаконно отримало право вимоги на предмет іпотеки від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант», яка отримала права вимоги від ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі недійсного договору про відступлення права вимоги від 20 серпня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1721, який визнаний недійсним в судовому порядку, та не створює юридичних наслідків, в тому числі для апелянта.

Відтак, Товариство акцентує, що всі правочини щодо відступлення права вимоги на предмет іпотеки, яке відбулось від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Гарант» до ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів» (права вимоги) та, в подальшому, незаконне звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів», а також відчуження предмету іпотеки позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2015, визнавати недійсними немає необхідності.

Окремо відповідач вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що майнові права на квартиру АДРЕСА_1 не могли бути предметом іпотеки, оскільки це суперечить нормам ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Додатково відповідач наголошує, що під час здійснення державної реєстрації ТОВ «Ріо Фін» відповідно до Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, були надані усі необхідні документи, зокрема повідомлення - вимоги, які адресовані ОСОБА_1 та направлені цінним листом з описом вкладення 08.05.2019 на адреси: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 (адреса, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс»; докази направлення вимоги позивачу та ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». Отже, на думку Товариства, ТОВ «Ріо Фін» вжито всіх необхідних заходів для повідомлення належним чином боржника про заборгованість.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора від 01.07.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 47571346, і припинено право власності ТОВ "Ріо Фін" на спірну квартиру (номер запису про право власності 32200707).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2025 касаційну скаргу ТОВ "Ріо Фін" задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 910/16800/23 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Відправляючи справу № 910/16800/23 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у своїй постанові від 11.02.2025, серед іншого, вказав, що: «Суд першої інстанції у справі, в якій подано касаційну скаргу, врахувавши встановлені рішенням суду у справі № 910/28036/15 обставини щодо недійсності укладених 20.08.2015 договорів та, відповідно, те, що такі правочини не створили жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з їх недійсністю, зважаючи на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, необхідність дотримання принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права відповідно до частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що право вимоги до ПрАТ "Автомобільна компанія "Укртранс" (позичальника) від ПАТ АБ "Укргазбанк" до ТОВ "ФК "Кредит гарант" та відповідно від останнього до ТОВ "ФК "Джерело фінансів" не перейшло, а тому саме ПАТ АБ "Укргазбанк" належало право грошової вимоги до ПрАТ "Автомобільна компанія "Укртранс", а іпотека банку, що виникла на підставі іпотечного договору № 2675, була дійсною.

Також місцевим господарським судом у справі, що розглядається, встановлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ "ФК "Джерело фінансів", яке, в свою чергу, незаконно отримало право вимоги на предмет іпотеки від ТОВ "ФК "Кредит гарант", яке отримало права вимоги від ПАТ АБ "Укргазбанк" на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.08.2015 за реєстровим № 1721, який, як уже зазначалося, визнаний недійсним в судовому порядку. Звідси усі правочини щодо подальшого відступлення права вимоги від ТОВ "ФК "Кредит гарант" до ТОВ "ФК "Джерело фінансів" та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачу є недійсними в силу закону.

Проте, здійснюючи апеляційний розгляд справи, суд апеляційної інстанції на порушення норм процесуального законодавства встановлених місцевим господарським судом обставин не спростував, належної оцінки таким обставинам не надав, хоча наведене безпосередньо впливає на вирішення наявного між сторонами у справі спору про право на спірне майно.

Водночас, навівши застереження про те, що дії державного реєстратора суперечать Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", апеляційний господарський суд таких своїх висновків не мотивував, в чому саме полягало порушення вимог закону не встановив.

Колегія суддів суду касаційної інстанції звернула увагу й на те, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Проте, задовольняючи вимоги заявленого позову, апеляційний господарський суд на порушення положень частини 4 статті 236 ГПК України вказані правові висновки Верховного Суду залишив поза увагою, а отже, доводи скаржника у наведеній частині знайшли своє підтвердження».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 апеляційну скаргу позивача у справі № 910/16800/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 справу № 910/16800/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О. Розгляд справи призначено на 14.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23 відкладено до 14.05.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 14.05.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.05.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання 14.05.2025 не з`явився. Про час та місце розгляду справи останній був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 794 про відправку копії ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 на адресу третьої особи.

При цьому, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що станом на 06.05.2025 поштове відправлення № 794 не було вручено під час доставки (причина: закінчення встановленого терміну зберігання).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071), - надалі Правила надання послуг поштового зв`язку.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 76 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).

За таких обставин, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення третьої особи про дату, час та місце проведення судового засідання, направляючи рекомендованою кореспонденцією ухвалу суду за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 про призначення дати судового засідання на 14.05.2025 була оприлюднена 19.04.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/126645664), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а неотримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника третьої особи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності Мороза Д.О. , якого належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Також судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від третьої особи на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта в межах викладених ним доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 14.06.2007 між Акціонерним комерційним банком «Київ» (кредитодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укртранс» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», позичальник) укладено договір про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії № 45/07 (далі - кредитний договір № 45/07).

Згідно з п. 2.1 кредитного договору № 45/07 кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на інвестування робіт, пов`язаних з будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на розі вулиць Димитрова та А. Барбюса у м. Києві на наступних умовах (з урахуванням укладених додатковими угодами змін): ліміт кредиту: 82 182 424,01 грн, 1 000 000,00 євро та 1 600 000,00 доларів США; строк користування кредитом з 14.06.2017 по 28.02.2014 (включно); розмір плати за користування кредитом - 15% річних у гривні, 18% у доларах США та євро.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 45/07 між Акціонерним комерційним банком «Київ» (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укртранс» (іпотекодавець) 28.12.2007 укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.3 якого предметом іпотеки є майнові права, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір 28.12.2007 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2675.

Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. у зв`язку із посвідченням договору іпотеки 28.12.2007 накладено заборону відчуження зазначених в договорі майнових прав, в т.ч. на квартиру АДРЕСА_1 , до припинення дії іпотечного договору.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 47,9 кв.м було зареєстровано 21.10.2013 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Укртранс» на підставі свідоцтва про право власності № 11539638 від 25.10.2013, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції в місті Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2014 у справі № 910/1050/14 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» 36 305 598,01 грн строкової заборгованості за кредитом, 11 066 498,26 грн поточної заборгованості за процентами за користування кредитом у національній валюті, 209 342,46 євро, 334 947,94 доларів США 94 поточної заборгованості за процентами за користування кредитом у іноземній валюті, 38 160 598,00 грн простроченої заборгованості за кредитом, 25 551 544,37 грн простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом у національній валюті, 209 342,48 євро, 334 947,96 доларів США простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом у іноземної валюті, 514 781,65 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 374 317,23 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у національній валюті, 2 230,08 євро, 3 568,13 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у іноземній валюті.

Кабінетом Міністрів України постановою № 61 від 11.02.2015 «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» установлено, що держава в особі Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» бере участь у виведенні Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» з ринку шляхом придбання його активів та зобов`язань у разі віднесення Національним банком Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 128 від 24.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 39 від 24.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Київ», згідно з яким з 25.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Київ».

19.06.2015 між АБ «Укргазбанк» та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 411 від 24.06.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 122 від 25.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Київ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АКБ «Київ» та призначено уповноваженою особою та ліквідацію ПАТ «АКБ «Київ» Кічука О.І. строком на 1 рік з 25.06.2015 до 24.06.2016 включно.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua вбачається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 61 від 11.02.2015 «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», 19.06.2015 було здійснено передачу активів та зобов`язань ПАТ «АКБ «Київ» на користь AT «Укргазбанк», а саме активів за ціною 740,1 млн грн та зобов`язання балансовою вартістю 1 млрд 379,4 млн грн.

Відтепер усі вкладники та кредитори неплатоспроможного банку ПАТ «АКБ «Київ» (юридичні та фізичні особи) мали стати клієнтами стабільно працюючого АБ «Укргазбанк» (понад 94% якого належать державі) і отримати повний доступ до власних коштів.

Як вже зазначалось, між Публічним акціонерним товариством банк «Київ» (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору АБ «Укргазбанк» отримав право вимоги до боржників неплатоспроможного банку за договорами про здійснення активних операцій належного та повного виконання всіх зобов`язань за основними договорами, включаючи сплату заборгованості за основними договорами, процентів, можливих комісій, штрафних санкцій (и. 1.2.1.), право звернення стягнення на предмет застави, право звернення до поручителя за договором поруки (п. 1.2.2.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 у справі № 910/1050/14 замінено сторону виконавчого провадження з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк».

20.08.2015 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1720.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги по кредитному портфелю позичальника, який клієнт отримав в рамках відступлення прав вимоги від Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» згідно з договором про відступлення прав вимоги за договором іпотеки та застави, посвідченого Морозовою С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.06.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 3060 та договору про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19.06.2015.

Акт прийому-передачі права вимоги та документацію до договору № 1720 від 20.08.2015 було підписано сторонами 20.08.2015.

20.08.2015 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1721.

Згідно п. 1.1 цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові право вимоги до боржника, що належать первісному кредитору на підставі кредитного договору та забезпечувальних договорів, а новий кредитор приймає зазначене вище право вимоги та зобов`язується перераховувати первісному кредиторові кошти у сумі ціни права вимоги на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2. договору визначено, що новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором і боржником, та одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання ним зобов`язань за таким кредитним договором та забезпечувальними договорами в межах переданого права вимоги, права кредитора за кредитним договором та забезпечувальними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі.

Згідно абзацу 2 договору під кредитним договором розуміється - договір про надання кредиту у вигляді відкличної кредитної лінії № 25/04 від 29.09.2004, із всіма змінами та доповненнями.

27.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів» (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1942.

Згідно з п. 2.1 наведеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги по кредитному портфелю позичальника який клієнт отримав в рамках відступлення прав вимоги від Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (податковий номер 23697280) згідно з договором про надання фінансових послуг факторингу, посвідченого Бориско О.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.08.2015 за № 1720 та за договором про відступлення прав вимоги, посвідченого Бориско О.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.08.2015 за № 1721.

27.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів» (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1943, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові право вимоги до боржника, що належать первісному кредитору на підставі кредитного договору та забезпечувальних договорів, а новий кредитор приймає зазначене вище право вимоги та зобов`язується перераховувати первісному кредиторові кошти у сумі ціни права вимоги на умовах, визначених цим договором.

Пункт 1.2 договору передбачає, що новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором і боржником, та одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання ним зобов`язань за таким кредитним договором та забезпечувальними договорами в межах переданого права вимоги. Права кредитора за кредитним договором та забезпечувальними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі.

На підставі зазначених документів ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/1050/14 замінено сторону виконавчого провадження з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Укргазбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів».

28.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м.

У свою чергу Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсними договорів укладених між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Кредит гарант» та договорів укладених між ТОВ «ФК «Кредит гарант» та ТОВ «ФК «Джерело фінансів».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 у справі № 910/28036/15 визнано недійсними договір про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим № 1720 від 20.08.2015 та договір про відступлення права вимоги за реєстровим № 1721 від 20.08.2015, укладені між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Гарант», посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у справі № 910/1050/14 задоволено апеляційну скаргу ПАТ АБ «Украгазбанк» та скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/1050/14 про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ «ФК «Джерело фінансів».

20.02.2019 між Акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (клієнт/первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» (фактор/новий кредитор) укладено договір факторингу (відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до п. 1.1 цього договору в порядку та на умовах, визначених договором, фактор/новий кредитор зобов`язується передати в розпорядження клієнта/первісного кредитора грошові кошти без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в п. 1.2. цього договору, а клієнт/первісний кредитор зобов`язується відступити фактору/новому кредитору свої права грошової вимоги до боржника в розмірі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно ч. 1 п. 1.2 договору за цим договором відступається право грошової вимоги (кредитна заборгованість, що розрахована на дату укладання цього договору згідно умов кредитних договорів без ПДВ), яке видано на підставі договорів, укладених між ПАТ «АКБ «Київ» (АБ «Укргазбанк» є первісним кредитором в силу договору про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та АБ «Укргазбанк» 19.06.2015) та Відкритим акціонерним товариством «Автомобільна компанія «Укртранс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», зокрема за договором № 45/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 14.06.2007 з урахуванням змін та доповнень, до кредитного договору в сумі 341 574 156,39 грн (в т.ч. по кредиту - 74 466 196,01 грн, по процентам 67 077 315,71 грн, по пені - 200 030 644,67 грн), а також в сумі 418 684,94 євро по процентам та в сумі 669 895,90 доларів США по процентам.

Відповідно до п. 2.1.1 договору фактор/новий кредитор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту/первісному кредитору грошові кошти в сумі 13 000 000,00 грн без ПДВ, шляхом перерахування в день підписання цього договору на рахунок клієнта/первісного кредитора.

На виконання умов вказаного договору фактор сплатив клієнту грошову суму, визначену у п. 2.1. цього договору, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 20.02.2019.

Згідно п. 2.2 договору клієнт/первісний кредитор зобов`язаний після отримання суми грошових коштів без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в п. 1.2 цього договору, в день надходження коштів згідно умов цього договору, передавати фактору/новому кредитору наступні документи:

- оригінали кредитних договорів та додатків договорів до них;

- оригінали наявних у банку судових рішень по боржнику;

- розрахунки заборгованості за кредитними договорами на дату укладання даного договору.

Факт передачі клієнтом/первісним кредитором фактору/новому кредитору документів засвідчується складанням акту прийому-передачі (додатком № 1 до цього договору), який укладається у 2-ох ідентичних примірниках для кожної сторони, та підписується повноважними представниками клієнта/первісного кредитора та фактора/нового кредитора та є невід`ємною частиною цього договору.

Сторонами 20.02.2019 на виконання умов договору підписано акт прийому-передачі документації за договором факторингу (відступлення права грошової вимоги).

На підставі зазначених документів ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 та 08.04.2019 у справі № 910/1050/14 замінено сторону виконавчих проваджень з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на Товариство обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест».

30.04.2019 між Товариством обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» (фактор) та Товариством обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» (клієнт) укладено договір № 30/04 факторингу (відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор/новий кредитор зобов`язується передати в розпорядження клієнта/первісного кредитора грошові кошти без ПДВ за відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю без ПДВ, зазначеною в п. 1.2. цього договору, а клієнт зобов`язується відступити фактору свої права грошової вимоги до Відкритого акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», в вимозі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно ч. 1 п. 1.3. договору, за цим договором відступається право грошової вимоги (кредитна заборгованість що розрахована на дату укладання цього договору згідно умов кредитних договорів без ПДВ), яке виникло на підставі договорів, укладених між ПАТ «АКБ «Київ» (АБ «Укргазбанк» є первісним кредитором в силу договору про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та АБ «Укргазбанк» 19.06.2015) та боржником, а саме (без ПДВ), зокрема за договором № 45/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 14.06.2007 з урахуванням змін та доповнень, до кредитного договору в сумі 341 574 156,39 грн (в т.ч. по кредиту 74 466 196,01 грн, по процентам 67 077 315,71 грн, по пені - 200 030 644,67 грн), а також в сумі 418 684,94 євро по процентам та в сумі 669 895,90 доларів США по процентам.

Пунктом 1.5 договору встановлено, що у момент укладення цього договору, до фактора переходить право вимоги (замість клієнта) до боржника належного та реального виконання всіх грошових зобов`язань боржника, які випливають з умов кредитних договорів, в обсягах, що існували на момент укладення договору факторингу.

Відповідно до п. 2.1.1 договору фактор зобов`язаний протягом 1 (одного) року з дня укладення цього договору передати в розпорядження клієнта грошові кошти у сумі 13 100 000,00 грн без ПДВ, шляхом перерахування на рахунок клієнта.

Згідно з п. 2.2 договору клієнт зобов`язаний в день укладення цього договору передати фактору наступні документи:

- оригінали кредитних договорів та додатків договорів до них;

- оригінал договору факторингу;

- оригінали наявних у клієнта судових рішень по боржнику;

- розрахунки заборгованості за кредитними договорами на дату укладання даного договору.

Факт передачі клієнтом фактору документів засвідчується складанням акту прийому-передачі (додатком № 1 до цього договору), який укладається у 2-ох ідентичних примірниках для кожної сторони, та підписується повноважними представниками клієнта та фактора та є невід`ємною частиною цього договору.

Сторонами 30.04.2019 на виконання умов договору підписано акт прийому-передачі документації за договором факторингу (відступлення права грошової вимоги).

На підставі зазначених документів ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 910/1050/14 було замінено сторону виконавчого провадження з ТОВ «ФК «Реверс Інвест» на ТОВ «Ріо Фін».

Також 30.04.2019 між Товариством обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» (новий іпотекодержатель) та Товариством обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» (первісний іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2098.

Відповідно до п. 1.1.2 договору первісний іпотекодержатель відступає у повному обсязі, а новий іпотекодержатель приймає всі права та обов`язки іпотекодержателя, що існують станом на дату укладення цього договору, зокрема, за іпотечним договором від 28.12.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 2675, що укладений між ПАТ «АКБ «Київ» (АТ «Укргазбанк» є первісним іпотекодержателем в силу договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави, укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та АБ «Укргазбанк» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 3060) та іпотекодавцем (ВАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», правонаступником якого є ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс»).

01.07.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Морозом Д.О. прийнято рішення 47571346 на підставі якого змінено власника квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 кв.м з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін».

Як вбачається з позову, спір виник внаслідок того, що позивач вважає себе законним власником відповідної квартири, а реєстрація права власності за відповідачем здійснена з численними порушеннями норм чинного законодавства, а тому, як зазначає позивач, є підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

У свою чергу, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю посилаючись на те, що до ТОВ «Ріо Фін» в повному обсязі перейшло право вимоги до позичальника - ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», що виникло з кредитного договору № 45/07 та право вимоги за договором, що його забезпечує - іпотечним договором № 2675. Посилання позивача на те, що іпотека є припиненою, а майнові права на квартиру не могли бути предметом іпотеки вважає необґрунтованими. Також відповідач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не призведе до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу позивача. Відповідач зазначає, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію із внесенням відповідного запису вичерпує свою дію, а тому не може бути скасовано.

Подібні за змістом доводи наведені сторонами у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

З огляду на вказані фактичні обставини справи, приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду, викладені у цій справі у постанові від 21.12.2023, судова колегія зазначає, що за ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Так, як вже акцентувалось колегією суддів, у жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів», Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про визнання недійсними:

- договору про надання фінансових послуг факторингу від 20.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1720, що укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант»;

- договору про відступлення права вимоги від 20.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1721, що укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант»;

- договору про надання фінансових послуг факторингу від 27.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. за реєстровим № 1942, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Гарант» та ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів»;

- договору про відступлення права вимоги від 27.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. за реєстровим № 1943, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант» та ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 у справі № 910/28036/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017, позов задоволено частково, а саме визнано недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим № 1720 від 20.08.2015 та договір про відступлення права вимоги за реєстровим № 1721 від 20.08.2015, що укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант», посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсними договорів від 27.08.2015 про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим № 1942 та відступлення права вимоги за реєстровим № 1943, що укладені між ТОВ «ФК «Кредит Гарант» та ТОВ «ФК «Джерело фінансів» суд виходив з того, що зазначені договори не створили для позивача жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з недійсністю правочинів від 20.08.2015.

Судовими рішеннями у справі № 910/28036/15 встановлено, що договори від 20.08.2015 за реєстровим № 1720 та реєстровим № 1721, що укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Кредит гарант» від імені банку підписані неуповноваженою особою та на підставі підроблених документів.

Господарськими судами у справі № 910/28036/15 також встановлено, що саме у позивача - ПАТ АБ «Укргазбанк» знаходяться оригінали кредитних та забезпечувальних договорів, які є предметом спірних договорів.

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що в межах справи, що розглядається, в силу ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню обставини того, що договір про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим № 1720 від 20.08.2015 та договір про відступлення права вимоги за реєстровим № 1721 від 20.08.2015, укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант», посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О., є недійсними, а вчинені 27.08.2015 правочини для позивача не створили жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з недійсністю правочинів від 20.08.2015, що підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 у справі № 910/28036/15, яке набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що право вимоги до ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» (позичальника) від ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит гарант» та відповідно від останнього до ТОВ «Фінансова компанія «Джерело фінансів» не перейшло, а тому саме ПАТ АБ «Укргазбанк» належало право грошової вимоги до ПАТ «АК «Укртранс», а іпотека банку, що виникла на підставі іпотечного договору № 2675, була дійсною.

Згідно документів, наявних у матеріалах справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» отримало право вимоги за іпотечним договором № 2675 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 20.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1721.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант» відступило право вимоги на підставі договору від 27.08.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. за реєстровим № 1943, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів».

28.09.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів» (продавець) уклало з ОСОБА_1 (покупець) договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) спірну квартиру. Даний договір 28.09.2015 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2174.

Зі змісту договору вбачається, що він укладений продавцем на підставі договору іпотеки та положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку - шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки третій особі.

Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. 28.09.2015, що підтверджується інформаційною довідкою № 264425232.

За ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 названого Кодексу).

У частині 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на наведені вище обставини та норми права, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого господарського суду про те, що позивач набув право власності на квартиру внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів», яке, в свою чергу, незаконно отримало право вимоги на предмет іпотеки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит гарант», яке отримало права вимоги від ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.08.2015, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О. за реєстровим № 1721, який визнаний недійсним в судовому порядку, відтак, усі правочини щодо подальшого відступлення права вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит гарант» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джерело фінансів» та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачу є недійсними в силу закону.

За вказаного, судова колегія відхиляє відповідні доводи апелянта щодо неправильності висновків місцевого господарського суду про недійсність договору купівлі-продажу, зокрема з огляду на їх невмотивованість.

В частині тверджень скаржника про те, що умови договору іпотеки не містять положень, які б передбачали розповсюдження договору іпотеки і на вже зареєстровані квартири, колегія вказує таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки), яка визначала особливості іпотеки об`єктів незавершеного будівництва, після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки) іпотечні договори, іпотекою за якими є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують майнові права на нерухомість.

Після закінчення будівництва збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Перелік підстав для відмови в державній реєстрації права власності наведено у ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», втім позивачем обґрунтовано не зазначено з яких саме підстав державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. зобов`язаний був відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» в державній реєстрації.

На переконання судової колегії на дане вірно звернув увагу й суд попередньої інстанції.

З цих підстав колегією суддів критично оцінюються твердження скаржника про нерозповсюдження договору іпотеки і на вже зареєстровані квартири.

Окремо суд апеляційної інстанції акцентує, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

У пункті 5.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 наголошено, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (пункт 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

У постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 Велика Палата Верховного Суду (пункт 5.38) звернула увагу на свої попередні висновки про те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11. 2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 38)).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Отже, оскільки належним способом захисту прав позивача, який вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з урахуванням наведених вище у цій постанові висновків щодо суті спору, колегія суддів зазначає, що обрання в даному випадку позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника ( ОСОБА_1 ).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі № 910/16800/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на ОСОБА_1 .

4. Справу № 910/16800/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.05.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак