ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 Справа № 914/2772/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославчик-2024"

про визнання недійсним пункту 3.1. договору та стягнення 1032000,00 грн

за участю представників:

від позивача Окілка В.М.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Військовою частиною НОМЕР_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославчик-2024" про визнання недійсним пункту 3.1. договору та стягнення 1032000,00 грн. Зокрема позивач у позовній заяві просить:

- визнати недійсним пункт 3.1. договору №106-23 від 12.10.2023 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість 20%, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест» (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024»);

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024» (до зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест») на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти (сплачене ПДВ) у розмірі 1032000,00 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд встановив таке.

Між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест» (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024») (продавець) укладено Договір №106-23 від 12.10.2023, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується продати двигун Е4-В спеціального призначення (ДК 021:2015:34730000-3 - Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів) (надалі - товар), а покупець придбати товар за рахунок асигнувань загального фонду, КПКВК 1002030 «Забезпечення виконання завдань, функцій та підготовка кадрів Державної прикордонної служби України», КЕКВ 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення».

Пунктом 1.4. Договору встановлено, що перелік (найменування, кількість) Товарів обумовлюється в Додатку №1 до даного договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна цього договору складає 6192000,00 грн, у тому числі - 1032000, 00 грн.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. та 4.6. Договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахунку Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 10 (десять) банківських днів після фактичного отримання Покупцем Товару. Оплата проводиться Покупцем на підставі видаткової накладної на отримання Товару. Розрахунки за поставлені Товари здійснюються на підставі пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за Товар, що був переданий, здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання Покупцем бюджетних асигнувань на свій реєстраційний рахунок.

Пунктами 5.5., 5.7. та 11.1. передбачено, що місцем поставки Товару визначено за адресою: м. Городок Львівської області (на склад військової частини НОМЕР_1 ). Строк поставки товарів до 15.12.2023. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно специфікації (Додатку №1 до Договору) визначено перелік та кількість Товару, який Продавець повинен поставити Покупцю: двигун Е-4В - 2 шт. на загальну суму 6192000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 1032000,00 грн.

На виконання вказаного договору продавець поставив Покупцю обумовлений сторонами Товар на зазначену суму, що підтверджується видатковою накладною №46 від 05.12.2023 на суму з ПДВ - 6192000,00 грн (сума ПДВ 1032000,00 грн).

Відповідно до платіжної інструкції №838 від 07.12.2023 позивач оплатив поставлений відповідачем товар на загальну суму 6192000,00 грн у т.ч. ПДВ - 1032000,00 грн.

Враховуючи те, що замовником товару за Договором виступає Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, тому на думку позивача наведений пункт 3.1. Договору суперечить постанові КМУ №178 від 02.03.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20%, а не за нульовою ставкою.

29.08.2024 позивач звернувся із листом-вимогою №02.6/1705-24-Вих до відповідача про повернення надміру сплачених коштів у вигляді податку на додану вартість за Договором у розмірі 1032000,00 грн. Вказаний лист-вимогу направлено електронними засобами зв`язку на електронну адресу відповідача, проте вказані у листі вимоги відповідачем проігноровано, відповідь на адресу позивача не надходила.

В подальшому позивач повторно звернувся до відповідача із листом-вимогою №02.6/2229-24-Вих від 21.10.2024 про повернення не пізніше семи днів з моменту отримання даної вимоги надміру сплачених коштів у вигляді податку на додану вартість за Договором у розмірі 1032000,00 грн. Вказаний лист-вимогу №02.6/2229-24-Вих від 21.10.2024 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з описом вкладення з кур`єрською доставкою (штрих-кодовий ідентифікатор поштового відправлення №291 від 22.10.2024). Однак вказане поштове відправлення не було вручено відповідачу.

З огляду на викладене позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить:

- визнати недійсним пункт 3.1. договору №106-23 від 12.10.2023 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість 20%, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест» (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024»);

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024» (до зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест») на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти (сплачене ПДВ) у розмірі 1032000,00 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на таке.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест» (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024») (продавець) укладено Договір №106-23 від 12.10.2023, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується продати покупцю двигун Е4-В спеціального призначення (ДК 021:2015:34730000-3 - Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів) (надалі - товар), а покупець придбати товар за рахунок асигнувань загального фонду, КПКВК 1002030 «Забезпечення виконання завдань, функцій та підготовка кадрів Державної прикордонної служби України», КЕКВ 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення».

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна цього договору складає 6192000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1032000, 00 грн.

На виконання вказаного договору продавець поставив Покупцю обумовлений сторонами Товар на зазначену суму, що підтверджується видатковою накладною №46 від 05.12.2023 на суму з ПДВ - 6192000,00 грн (сума ПДВ 1032000,00 грн).

Відповідно до платіжної інструкції №838 від 07.12.2023 позивач оплатив поставлений відповідачем товар на загальну суму 6192000,00 грн у т.ч. ПДВ - 1032000,00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022 «Про деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (в редакції станом на дату укладення договору від 12.10.2023), з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановив установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Відповідно до статті 195 ПКУ ("операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою"), а саме відповідно до підпункту "г" пункту 195.1.2. статті 195 ПКУ за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має визначену цим законом загальну структуру до якої входять органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного супротиву» (далі Закон № 1702-IX) визначено, що органи управління силами і засобами, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони це Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України, регіональні органи військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України, органи управління інших складових сил безпеки та сил оборони, у підпорядкуванні яких перебувають сили і засоби, що сплановані та/або залучаються до виконання завдань територіальної оборони, штаби зон (районів) територіальної оборони.

Статтею 17 Закону № 1702-IX визначено повноваження інших сил безпеки та сил оборони до яких зокрема входить Державна прикордонна служба України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Тобто, у період укладення та виконання Договору на території України діяв і продовжує діяти воєнний стан.

Згідно індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 06.06.2022 №697/ІПК/99-00-21-03-02-05 вбачається, що нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови №178, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені Постановою №178.

При цьому, норми Кодексу не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування нульової ставки податку, оскільки застосування встановленої діючим законодавством ставки податку є обов`язковим, а не правом платника податку.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 викладено правовий висновок, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто, у договірному порядку.

Так, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справи № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Зі змісту правового висновку Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Тобто зміст оспорюваного пункту Договору суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, що в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цього пункту Договору недійсним у частині включення 20% ПДВ в розмірі 1032000,00 грн до вартості товару.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Частинами 2 та 3 статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Оскільки відповідач отримав від позивача суму ПДВ за відсутності правових підстав для його нарахування в розмірі 20% та включив його до вартості товару, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у сумі 1032000,00 грн. Неповернення відповідачем зазначеної суми, отриманої ним за відсутності правової підстави, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований, підтверджений матеріалами справи, не спростований відповідачем, з огляду на що підлягає задоволенню.

Позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 14806,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №27 від 08.11.2024 на суму 12384,00 грн та платіжною інструкцією №1155 від 21.11.2024 на суму 2422,40 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 14806,40 грн, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 3.1. договору №106-23 від 12.10.2023 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість 20%, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідробест» (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославчик-2024»).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярославчик-2024" (79008, місто Львів, вулиця Лесі Українки, будинок 25, ідентифікаційний код: 43283555) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) грошові кошти (сплачене ПДВ) у розмірі 1032000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14806,40 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 06.06.2025.

Суддя Петрашко М.М.