ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 925/904/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024

у справі №925/904/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу (м. Полтава)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

про стягнення 39 305,11 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Державна екологічна інспекція Центрального округу (м. Полтава) (далі, позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі, відповідач або Державне підприємство) про стягнення 39 305,11 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем природоохоронного законодавства, що призвело до завдання державі збитків у заявленому до стягнення розмірі.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» збитки, заподіяні Державі у розмірі 39 305,11 грн, які перерахувати за наступними реквізитами: номер рахунку (IBAN) UA0023613, УК у м. Черкасах/отг с. Білозір`я/24062100, - для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державного казначейства України у Черкаській області.

Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Державної екологічної інспекції Центрального округу судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Приймаючи вказане рішення, суд зазначив, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

За висновками суду Акт №88/3/5ПЗ-2020 від 13.03.2020, який є чинним та відповідачем не оскаржувався, є належним доказом порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Позивачем за висновками суду доведені обставини порушення відповідачем природоохоронного законодавства та завдання цим шкоди Державі в розмірі 39 305,11 грн, що відповідачем не спростовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 15.01.2025 через підсистему «Електронний суд» Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що заявляючи позов про відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок пошкодження дерев до припинення ступеня росту, позивач повинен довести наявність усіх зазначених вище елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі (але не виключно), і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже відшкодування шкоди за пошкодження дерев до припинення ступеня росту об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки особи, спрямованої на порубку дерев.

Забезпечення охорони лісу дійсно входить до обов`язків постійних лісокористувачів, однак неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереженням лісу.

Водночас, завдана державі пошкодженням дерев до ступеня припинення росту шкода виникла не з вини ДП «Черкаське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» (філія «Черкаське лісове господарство», а в подальшому філія «Центральний лісовий офіс»), оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що встановлено винну особу у вчиненні вказаного правопорушення.

Акт не може бути належним та допустимим джерелом інформації, оскільки в ньому відсутні будь які докази чи посилання на них, які б могли підтвердити факт вчинення діяння, яке стало підставою для подальшого стягнення матеріальної шкоди. Тобто позивачем при складенні акту в порушення статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не були досліджені матеріали відводу, лісорубні квитки, не складено перелікову відомість пошкоджених дерев, не проводилась експертиза, не відбиралися пояснення, не виготовлені фото чи відеоматеріали. З наведеного вбачається, що цей акт - це нічим не підтверджений виклад суб`єктивної позиції посадових осіб Державної екологічної інспекції.

Таким чином, у діях ДП «Черкаське лісове господарство» відсутній склад деліктного правопорушення, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача завданої державі шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

14.02.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16).

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі.

У даному випадку у діях відповідача наявні всі елементи правопорушення, що є підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, а саме: протиправна поведінка, яка полягає у незаконній порубці дерев; вина, яка полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень, що підтверджується актом, а також наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників де ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 (з урахуванням індексації), та причинний зв`язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

Також позивач звертає увагу на те, що відповідно до статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом. У законі вказано «має право, а не «зобов`язаний», тобто вищенаведені дії є правом органу державного нагляду (контролю) під час проведення перевірки, а не прямо закріпленим обов`язком в законі. До того ж судом встановлена відсутність у матеріалах справи доказів звернення відповідача до суду з вимогами щодо оскарження висновків позивача, викладених в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №88/3/5ПЗ-2020 від 13.03.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №925/904/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

23.01.2025 матеріали справи №925/904/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

27.01.2025 суддя Іоннікова І.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, перебувала на семінарі у Національній школі суддів України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимога про стягнення 39 305,11 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

У зв`язку із перебуванням судді Іоннікової І.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем з 05.05.2025 на лікарняному, здійснити розгляд даної справи у визначеному складі суду неможливо, а тому розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1282/25 від 19.05.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 справу №925/904/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 прийнято апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О., розгляд апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку електронного документа - ухвали суду від 20.05.2025 сторонам у підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених судом процесуальних строків на подачу відзиву, заперечень на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.02.2020 Державною екологічною інспекцією винесено наказ «Про проведення позапланового заходу (перевірки) дотримання вимог природоохоронного законодавства Державним підприємством «Черкаське лісове господарство» №06-27/224.

Вищевказаний захід здійснено у період з 03.03.2020 по 13.03.2020.

Порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів зафіксовані Інспекцією в Акті перевірки від 13.03.2020 №88/3/5ПЗ-2020 (далі, Акт).

Як вбачається зі змісту Акту, основним видом діяльності відповідача є ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціональне використання та відтворення лісів.

Держекоіспекцією при здійсненні планової перевірки ДП «Черкаське лісове господарство» встановлено, що при проведенні рубок лісу пошкоджено до ступеня припинення росту та пошкоджено і в подальшому зрубано дерева, не призначені до рубки в межах відведеної ділянки без відповідного на те дозволу (лісорубного квитка), зокрема (згідно з описом виявлених порушень вимог законодавства до Акту):

Білозірське лісництво - квартал 222 виділ 17 (ВСР-2020 р.) шість дерев породи липа діаметром пня 15 см., 17 см., 17 см., 19 см„ 22 см., 26 см.; квартал 222 виділ 19 (ВСР-2020р.) два дерева породи липа діаметром пня 17 см., 24 см.; квартал 223 виділ 37 (ВСР-2020р.) два дерева породи липа діаметром пня 17 см., 25 см.; квартал 258 виділ 2 (ВСР-2020р.) чотири дерева породи дуб діаметром пня 20 см., 24 см., 30 см., 34 см.; квартал 277 виділ 9.4 (ВСР-2020 р.) три дерева породи дуб діаметром пня 22 см., 26 см., 30 см. що є порушенням статті 69 Лісового Кодексу України, п. 42 «Санітарних правил в лісах України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 року №555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №756), пункту 3 Правил поліпшення якісного складу лісів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №724, та пункту 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2017 №761.

Керівник або уповноважена особа ДП «Черкаське лісове господарство» відмовилися від підписання акту, про що міститься відповідна відмітка в акті.

У зв`язку з тим, що керівник ДП «Черкаське лісове господарство» відмовився підписувати Акт перевірки, Інспекція відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» направила один примірник Акту №88/3/5ПЗ-2020 від 03.04.2020 (з відповідним записом про відмову від підпису) на адресу підприємства.

03.04.2020 Інспекція отримала від ДП «Черкаське лісове господарство» заперечення на акт перевірки №88/3/5ПЗ-2020 від 13.03.2020, в якому відповідач зазначає, що в описі виявлених порушень вимог законодавства (пункт 4) зазначається, що підприємство допустило порушення абзацу 5 пункту 2 Порядку, затвердженого ПКМУ №761 від 23.05.2007, пункту 3 Правил, затверджених постановою КМУ №724 від 12.05.2007, пункту 42 Санітарних правил в лісах України, а саме інспекторами виявлено пошкодження дерев до ступеня припинення росту, не призначених до рубки при проведенні рубок лісу в тому числі: Мошнівське лісництво - 12 дерев (кв.2 вид. 14 ВСР 2020 р.), Руськополянське лісництво - 9 дерев (кв.137 вид. 22, квартал 137 вид. 26 ВСР 2020), Тясминське лісництво - 8 дерев (кв. 295 вид. 9 ВСР 2020), Свидівське лісництво - 9 дерев (кв. 50 вид. 29, ВСР 2020), Білозірське лісництво - 17 дерев (кв. 222 вид. 17, кв. 222 вид. 19, кв. 223 вид.37, кв. 258 вид. 2, кв. 277 вид. 9.4 ВСР 2020), Дахнівське - 20 дерев (кв. 76 вид. 1, кв. 91 вид. 18 ВСР 2020).

Відповідач зазначив, що із вказаними порушеннями адміністрація державного підприємства «Черкаське лісове господарство» не погоджується, оскільки порушення лісового законодавства у перелічених випадках відсутні й не могли бути вчинені з вини посадових осіб підприємства.

26.03.2020 позивачем направлено ДП «Черкаське лісове господарство» припис №86 від 17.03.2020 для усунення виявлених під час перевірки порушень.

Позивач вказує, що такими порушеннями Державі заподіяний матеріальний збиток на суму 39 305, 11 грн, який розраховано відповідно до повноважень за пунктами 7, 8 Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 27.11.2018 №260, у відповідності до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників де ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 (з урахуванням індексації).

Інспекція направила ДП «Черкаске лісове господарство» претензію №65/07-17/2020 від 07.04.2020 разом із розрахунком розміру шкоди та пропонувала відшкодувати збитки, які заподіяні державі незаконною рубкою та пошкодженням дерев у розмірі 39 305,11 грн.

У відповіді на претензію №229/01 від14.05.2020 відповідач зазначив, що із вказаними порушеннями не погоджується, оскільки порушення лісового законодавства у перелічених випадках відсутні.

З огляду на вказане позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, в якому просив стягнути з відповідача 39 305,11 грн збитків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано наявності в діях відповідача усіх елементів складу господарського правопорушення, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що:

- ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище;

- ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах;

- усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Частиною 1 статті 16 Лісового кодексу України встановлено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (частина 1 статті 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі, серед іншого, зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

За змістом статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, серед іншого, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно з частиною 1 статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок (стаття 90 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (стаття 107 Лісового кодексу України).

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20.

У розумінні вимог статті 17 Лісового кодексу України відповідач є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.

При цьому, слід зазначити, що у пункті 88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

З огляду на вказане безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він у спірних правовідносинах не несе відповідальності за порушення своїх зобов`язань із забезпечення охорони та захисту лісів, що призвело до незаконної вирубки дерев.

Для встановлення судом, чи мало місце правопорушення, основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення, який (акт) відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є документом, що фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища (висновки Верховного Суду в постанові від 26.05.2022 у справі №922/2317/21, від 26.07.2022 у справі №924/883/21).

Так, порушення у спірному випадку відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів зафіксовані Інспекцією в Акті перевірки від 13.03.2020 №88/3/5ПЗ-2020 (Акт).

Держекоіспекцією за результатами здійсненої планової перевірки ДП «Черкаське лісове господарство» встановлено, що при проведенні рубок лісу пошкоджено до ступеня припинення росту та пошкоджено і в подальшому зрубано дерева, не призначені до рубки в межах відведеної ділянки без відповідного на те дозволу (лісорубного квитка), зокрема (згідно з описом виявлених порушень вимог законодавства до Акту):

Білозірське лісництво - квартал 222 виділ 17 (ВСР-2020 р.) шість дерев породи липа діаметром пня 15 см., 17 см., 17 см., 19 см„ 22 см., 26 см.; квартал 222 виділ 19 (ВСР-2020р.) два дерева породи липа діаметром пня 17 см., 24 см.; квартал 223 виділ 37 (ВСР-2020р.) два дерева породи липа діаметром пня 17 см., 25 см.; квартал 258 виділ 2 (ВСР-2020р.) чотири дерева породи дуб діаметром пня 20 см., 24 см., 30 см., 34 см.; квартал 277 виділ 9.4 (ВСР-2020 р.) три дерева породи дуб діаметром пня 22 см., 26 см., 30 см. що є порушенням статті 69 Лісового Кодексу України, п. 42 «Санітарних правил в лісах України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 року №555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №756), пункту 3 Правил поліпшення якісного складу лісів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №724, та пункту 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2017 № 761.

26.03.2020 позивачем направлено ДП «Черкаське лісове господарство» припис №86 від 17.03.2020 для усунення виявлених під час перевірки та зафіксованих а Акті порушень.

Посилання скаржника на те, що Акт не може бути належним та допустимим джерелом інформації, оскільки позивачем при складені акту в порушення статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не були досліджені матеріали відводу, лісорубні квитки, не складено перелікову відомість пошкоджених дерев, не проводилась експертиза, не відбиралися пояснення, не виготовлені фото чи відеоматеріали, судом відхиляються, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом. Тобто, зазначеною нормою встановлено право органу державного нагляду (контролю), а не обов`язок вчиняти такі.

До того ж у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до суду з вимогами щодо оскарження припису, винесеного на підставі встановлених в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №88/3/5ПЗ-2020 від 13.03.2020 порушень.

Акт є чинним і викладені в ньому висновки відповідачем у відповідному судовому провадження не спростовано.

Доказів на спростування висновків перевірки відповідачем не додано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій.

Отже, Акт №88/3/5ПЗ-2020 від 13.03.2020 є належним доказом порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а сам факт вчинення правопорушення (незаконної вирубки дерев) свідчить про те, що відповідні заходи з охорони лісів не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем було доведено протиправну поведінку відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної вирубки на підвідомчій відповідачу території.

Статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями вже згаданої статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено статтею 1166 Цивільного кодексу України яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Оскільки відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу, створення сприятливих умов щодо охорони лісу та недопущення самовільної (незаконної) рубки на наданих відповідачу в постійне користування земельних ділянках, колегія суддів дійшла до висновку про наявність складу цивільного правопорушення.

Щодо розміру шкоди колегія суддів зазначає про таке.

На підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки дерев, позивач надав розрахунки шкоди, заподіяної лісу, проведені держінспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Борисенко Ю.В. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», відповідно до яких розмір збитків становить 39 305,11 грн.

Відповідний розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, здійснено відповідно до такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008, з урахуванням індексації цін за 2023 рік.

Наявний в матеріалах справи розрахунок шкоди, заподіяної лісу, відповідає додатку №1 «Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту» до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Контррозрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки лісу відповідачем до суду не надано, наявний в матеріалах справи розрахунок не спростовано.

З огляду на це колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів дійшла висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних Такс, затверджених Постановою №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму.

З цих підстав вимога позивача про стягнення з відповідача 39 305,11 грн шкоди є обґрунтованою та правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 у справі №925/904/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Матеріали справи №925/904/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко