ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2025 Справа № 914/989/25

Господарським судом Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. розглянуто справу за позовом: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства «Фірма «Борітекс», м. Львів,

про стягнення 232180,88 грн.

За участі представників: не викликались, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Встановив: Львівська міська рада, м. Львів, звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Фірма «Борітекс», м. Львів, 232180,88 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Згодом позивач зменшив позовні вимоги до 227631,36 грн.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що земельна ділянка площею 0,2804 га з кадастровим номером :04:002:0023 за адресою: м. Львів, вул. Донецька, 34-а належить на праві комунальної власності Львівській міській раді. Позивач встановив, що відповідач використовує цю земельну ділянку для обслуговування належних йому будівель за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання такої земельної ділянки в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

На думку Львівської міської ради, відповідач на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України має відшкодувати власнику земельної ділянки кошти, що без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберігає у себе (кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою її власнику).

Позивач звернувся до суду 03.06.2025 р. з заявою про зменшення розміру позовних вимог у справі № 914/989/25 до 227631,36 грн. Заява мотивована сплатою відповідачем за січень 2025 р. земельного податку за земельну ділянку площею 0,2804 га, кадастровий номер :04:002:0023.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач 16.04.2025р. подав суду заяву про визнання позовних вимог та надання розстрочки платежу. Заява про розстрочення виконання рішення суду на дванадцять місяців мотивована тим, що у підприємства є тимчасові фінансові труднощі, спричинені значним зростанням комунальних платежів в опалювальний період та нестабільною економічною ситуацією, зниженням попиту на продукцію.

20.05.2025р. від відповідача надійшов відзив на позову заяву (в частині позовних вимог за січень 2025р.). У відзиві відповідач вказує на те, що ним здійснено доплату суми земельного податку в бюджет, відповідно до коректної ставки (3%) за січень 2025 р. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині (за січень 2025 року).

Стислий виклад заперечень позивача від 19.05.2025 р. на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Позивач просить відмовити у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у справі № 914/989/25 з підстав їхньої необґрунтованості. Відповідач не надав жодної інформації щодо його майнового стану за період виникнення заборгованості, подана відповідачем інформація стосується 2025 року.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Судом витребовувались у позивача письмові пояснення з підстав, зазначених в наявній у матеріалах справи ухвалі суду.

Ухвалою суду заяву позивача від 03.06.2025р. про зменшення розміру позовних вимог у справі № 914/989/25 прийнято до розгляду.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви та характер спірних правовідносин між учасниками справи, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування факту фактичного використання відповідачем земельної ділянки площею 0,2804 га (кадастровий номер: :04:002:0023) на вул. Донецькій, 34-а у м. Львові без правовстановлюючих документів, а також обґрунтованості розміру заявленої до стягнення з відповідача суми, або ж спростування наявності наведених вище обставин учасником справи, який має протилежний процесуальний інтерес.

Вичерпний перелік доказів, якими сторони підтверджують наявність обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ними у додатках до позовної заяви, заяви про визнання позовних вимог та надання розстрочки платежу, відзиву, заяви про зменшення розміру позовних вимог та запереченнях.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, вірогідність наявних у матеріалах справи та перевірених судом доказів, застосовуючи викладені нижче норми права та вважаючи встановленими наведені нижче обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з такого.

Ухвалою Львівської міської ради від 15.12.2011 № 1026 «Про користування публічним акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація» земельною ділянкою на вул. Донецькій, 34-а» (а.с. 10) передано Публічному акціонерному товариству «Українська автомобільна корпорація» земельну ділянку площею 0,2804 га на вул. Донецькій, 34-а в оренду терміном на 10 років для обслуговування адміністративного корпусу та складських приміщень за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання землі комерції. Пунктом 3 цієї ухвали зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація» у місячний термін укласти з Львівською міською радою Договір оренди землі та провести його державну реєстрацію.

Ухвалою Львівської міської ради від 04.10.2016 № 1064 «Про розірвання договору оренди землі від 08.08.2012 № Ш-2623» (а.с. 11) розірвано за згодою сторін договір оренди землі на вул. Донецькій, 34-а, укладений між Львівською міською радою та ПАТ «Українська автомобільна корпорація» і зареєстрований у Львівській міській раді 08.08.2012 за № Ш-2623 (книга записів реєстрації Договорів оренди землі Ш-3) та у реєстраційній службі Львівського міського управління юстиції та зобов`язано відповідача власника нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,2804 га (кадастровий номер :04:002:0023) на вул. Донецькій, 34-а, у встановленому порядку звернутися у Львівську міську раду для оформлення права користування цією земельною ділянкою.

Пунктом 2 ухвали Львівської міської ради від 08.06.2017 № 2095 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 04.10.2016 № 1064 та надання ПП фірмі «Борітекс» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Донецькій, 34-а» (а.с. 12) надано відповідачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2804 га (кадастровий номер :04:002:0023) на вул. Донецькій, 34-а для обслуговування існуючих будівель та споруд за рахунок земель промиловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформовано 23.01.2025 (а.с. 22-27), підтверджується факт державної реєстрації 15.04.2014 р. земельної ділянки площею 0,2804 га з кадастровим номером :04:002:0023 за адресою: м. Львів, вул. Донецька, 34-а.

Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025 року № 409884730 (а.с. 19), № 409884376 (а.с. 20) та № 409884570 (а.с. 21) підтверджується факт державної реєстрації права власності відповідача на будівлю загальною площею 280,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) за адресою: м. Львів, вул. Донецька, буд. 34а, а також на нежитлові приміщення загальною площею 335,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), яке зареєстроване за адресою: м. Львів, вул. Донецька, буд. 34а, та будівлю літ. «В-2» загальною площею 153кв. м, яке розташоване за згаданою вище адресою.

У матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт укладення між позивачем та відповідачем правочинів, що надають відповідачу право на користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.

Актом обстеження земельною ділянки на вул. Донецькій, 34-а у м. Львові № 161 від 28.06.2024 р. (а.с. 14-17) встановлено факт використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0023 для обслуговування нежитлових будівель за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

У матеріалах справи немає доказів державної реєстрації права комунальної власності позивача на спірну земельну ділянку. Однак із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Беручи до уваги наведені положення і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI, позивач є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту, а саме: м. Львова. Відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах населеного пункту, Міськрада наділена в силу Закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 р. у дію нового ЗК України. Відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду з аналогічного питання, які викладено у його постанові від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.02.2025 р. № 464/15-25 (а.с. 28) підтверджується той факт, що нормативна грошова оцінка 1 м. кв. земельної ділянки у м. Львові по вул. Донецька, 34а кадастровий номер :04:002:0023 станом на 2022 р. становила 1578,46 грн., у 2023 р. - 1815,23 грн., а у 2024 р. - 869,73грн.

Відтак нормативна грошова оцінка земельної ділянки у м. Львові, по вул. Донецькій, 34а з кадастровим номером :04:002:0023 площею 2804 м.кв., враховуючи Кф=0,5, у 2022 р. становила 4426001,84грн., у 2023р. - 5089904,92 грн., а у 2024р. - 2438722,92 грн.

Наявним у матеріалах справи Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 06.03.2025р. № НВ-025 (а.с. 29) підтверджується той факт, що у 2025 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0023 становила 2730259,43 грн.

Згідно з п. 7.5.1. Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові, який затверджено ухвалою Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017, річний розмір орендної плати встановлено у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за винятком коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про передачу земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок використання яких вказано у пунктах 7.6 7.16 цього Порядку.

За таких обставин, річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0023 у 2022 р. не міг бути меншим, ніж 132780,06 грн., у 2023 р. меншим, ніж 152697,15 грн., у 2024 р. - меншим, ніж 73161,69 грн., а у 2025 р. - меншим ніж 81907,78грн.

Наведені вище обставини підтверджують той факт, що відповідач безпідставно зберіг у себе 354004,36грн. належних позивачу коштів за користування приватним підприємством з 02.02.2022 р. до 31.01.2025 р. земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0023, яка знаходиться у м. Львові по вул. Донецька, 34-а.

З листа Головного управління ДПС у Львівській області від 10.02.2025 р. вбачається, що відповідно до поданих платником податкових декларацій з плати за землю відповідач декларував та сплатив 121823,48 грн. плати за земельну ділянку площею 0,2804 га, кадастровий номер :04:002:0023, за період з 02.02.2022 року по 01.02.2025 р.

Згідно з листом Управління адміністрування місцевих та залучених фінансів Львівської міської ради від 18.02.2025 р. № 4-2201-1900 до бюджету Львівської МТГ від відповідача з 02.02.2022 р. по 01.02.2025 р. на ККДБ 18010500 «Земельний податок з юридичних осіб» надійшло 121823,48 грн.

Позивач зменшив позовні вимоги 03.06.2025р. до 227631,31 грн., у зв`язку з сплатою відповідачем земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0023 за січень 2025р. повністю.

Відповідач у заяві від 14.04.2025 р. позовні вимоги визнає в повному обсязі. Однак, 20.05.2025 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу в частині позовних вимог за січень 2025 р., у зв`язку з сплатою ним суми земельного податку за цей місяць.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги заяву позивача про зменшення позовних вимог, сума недоотриманих міським бюджетом коштів з плати за землю внаслідок використання відповідачем з 02.02.2022р. до 31.12.2024р. згаданої вище земельної ділянки без належної правової підстави складає 227631,36 грн.

Суд дійшов висновку, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з такого.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси і континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Статтею 142 Конституції України та ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно з ст. ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач є фактичним користувачем земельних ділянок проте плати за користування ними не сплачує.

Згідно зі ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондиційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

З огляду на викладене, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки у м. Львові, без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею її власнику. Такими діями відповідач порушив право позивача (власника земельної ділянки) на отримання вказаних коштів. Це право позивача підлягає захисту в судовому порядку на підставі ст.1212 Цивільного Кодексу України.

Такі висновки суду відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17 від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 р. у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 р. у справі № 922/2060/20.

Відповідач у заяві від 14.04.2025р. просить суд розстрочити виконання рішення на дванадцять місяців. Заява мотивована фінансовими труднощами підприємства, спричиненими, зокрема зростанням комунальних платежів в опалювальний період 2024-2025рр., нестабільною економічною ситуацією та зниженням попиту на продукцію підприємства. На підтвердження важкого фінансового становища відповідачем до заяви долучено Звіт про фінансові результати за I квартал 2025р.

Позивач проти розстрочення виконання рішення у справі заперечує.

Враховуючи, що відповідач не підтвердив факт наявності у нього виняткових обставин, які зазначено у заяві та які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливими (ч. 3 ст. 331 ГПК України), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду станом на момент його ухвалення.

Долучений відповідачем Звіт про фінансові результати за І квартал 2025 р. (а.с. 66) є витягом із не вказаного відповідачем документа. Цей Звіт не дозволяє встановити реальний фінансовий стан відповідача на момент ухвалення судового рішення. Вказаний документ не містить відомостей про матеріальні та нематеріальні активи відповідача, залишки коштів на рахунках, наявність дебіторської та кредиторської заборгованостей тощо. Він не підтверджує факт наявності у відповідача важкого фінансового стану на момент ухвалення судового рішення. Інших доказів наявності обставин, за яких суд може розстрочити виконання рішення суду відповідач не надав.

Однак, відповідач не позбавлений права на повторне звернення до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду за наявності згаданих обставин та доказів на підтвердження їхнього існування.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Платником судового збору у справі № 914/989/25 є Департамент природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради. При цьому на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України платнику, за його клопотанням, підлягають поверненню з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого з задоволених позовних вимог, які відповідачем визнано (1707,23 грн.), а також 68,24 грн. судового збору, у зв`язку із зменшенням позивачем розміру позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 130, 236, 238, 239, 240, 241, 242, 247-252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок,1, ) до Приватного підприємства «Фірма «Борітекс» (79034, м. Львів, вул. Тернопільська, буд. 15 Б, кв.3, ), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.06.2025р. задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Фірма «Борітекс» (79034, м. Львів, вул. Тернопільська, буд. 15 Б, кв.3, ) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок,1, ) 227631,36 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Стягнути з Приватного підприємства «Фірма «Борітекс» (79034, м. Львів, вул. Тернопільська, 15 Б, кв.3, ) на користь Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) 1707,24 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

2.У задоволенні заяви Приватного підприємства «Фірма «Борітекс» про розстрочення виконання рішення суду, яка викладена у заяві від 14.04.2025р., відмовити повністю.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

5.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення рішення.

Суддя Бортник О.Ю.