ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/17072/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Нечасного О.Л.

у присутності ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Слостіна А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Слостіна Андрія Геннадійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року

у справі №910/17072/20 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Комунального підприємства "Водоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкор ЛТД"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 відмовлено ліквідатору арбітражному керуючому Слостіну А.Г. у задоволенні заяви про притягнення керівників боржника до солідарної відповідальності.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Слостін А.Г. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про притягнення керівників боржника до солідарної відповідальності в повному обсязі.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М.,судді: Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 11.03.2025 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Слостіна Андрія Геннадійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17072/20.

20.03.2025 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/17072/20/1622/25 від 19.03.2025 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 24.03.2025 поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слостіна Андрія Геннадійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 14.05.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Скаржник в судовому засіданні 14.05.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про притягнення керівників боржника до солідарної відповідальності в повному обсязі.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

14.05.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 10.02.2025 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/17072/20 про банкрутство ТОВ "Алкор ЛТД", провадження в якій відкрито ухвалою суду від 24.11.2020 року за заявою КП "Водоканал". Повноваження розпорядника майна боржника у справі виконувала арбітражний керуючий Джеджея Л.А.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року, з урахуванням перегляду даної ухвали в апеляційному порядку, визнано низку кредиторів боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у даній справі боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Джеджею Л.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 року достроково припинено повноваження ліквідатора ТОВ "Алкор ЛТД" арбітражного керуючого Джеджеї Л.А. та призначено на відповідну по посаду арбітражного керуючого Слостіна А.Г.

У травні 2024 року ліквідатор ТОВ "Алкор ЛТД" арбітражний керуючий Слостін А.Г. звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про притягнення керівників боржника до солідарної відповідальності в порядку ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

В обґрунтування поданої заяви ліквідатором зазначено, що за наявності загрози неплатоспроможності, в порушення ч. 6 ст. 34 КУзПБ, керівники боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звернулись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Алкор ЛТД" у строк понад один рік з дати вступу в дію КУзПБ, у зв`язку із чим справу було порушено за заявою кредитора.

16.12.2024 до суду від ліквідатора арбітражного керуючого Слостіна А.Г. надійшла уточнена заява про покладення на керівників ТОВ "Алкор ЛТД" солідарної відповідальності, в якій останній просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як з осіб, які відповідно до закону несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД", на користь банкрута 1 555 312,22 грн. заборгованості за зобов`язаннями боржника

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 відмовлено ліквідатору арбітражному керуючому Слостіну А.Г. у задоволенні заяви про притягнення керівників боржника до солідарної відповідальності.

Судове рішення мотивовано обранням ліквідатором неефективного способу захисту, який не призводить до захисту порушеного права та створює потребу у повторному зверненні до суду.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для її скасування з огляду на таке.

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом другим частини шостої статті 34 КУзПБ, якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.

Отже, солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №910/3191/20, від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 14.09.2021 у справі №902/1023/19, від 30.03.2023 у справі №910/13909/20, від 20.07.2023 у справі №924/408/21).

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зазначила, що солідарна відповідальність покладається за порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника. Тому солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (пункт 10.15 постанови).

Саме у такому розумінні Велика Палата Верховного Суду витлумачила положення про інший вид відповідальності у справі про банкрутство третіх осіб за зобов`язаннями боржника - про субсидіарну відповідальність, а саме частину другу статті 61 КУзПБ в постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-122цс20, пункти 78- 81), застосувавши підхід, відповідно до якого доведенням боржника до банкрутства боржнику завдаються збитки, які і спричиняють його неплатоспроможність, і завдані не кредиторам боржника, а самому боржнику.

Хоча інститути солідарної відповідальності керівника/органів управління боржника та субсидіарної відповідальності мають різну правову природу, проте мають і подібні риси, які полягають в тому, що в обох випадках негативні наслідки правопорушень настають у зв`язку із зменшенням майнової сфери боржника через дії чи бездіяльність винних осіб. За правовою природою зазначене зменшення майнової сфери боржника є збитками (частина друга статті 22 ЦК України), які завдані боржнику такими особами (див. mutatis mutandis висновки у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21).

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у наведеній вище постанові зазначила, що законодавець не розділяє ні в часі, ні в кількості звернень і судових проваджень вирішення питання про покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство, встановлюючи лише процедуру розгляду та вирішення такого спору: 1) встановлення порушення; 2) з подальшим покладенням за таке порушення солідарної відповідальності та стягнення із суб`єкта відповідної суми.

Такий підхід у вирішенні спору про покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство узгоджується із закріпленим статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на ефективний засіб правового захисту.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду суд може задовольнити позов саме тоді, коли спосіб захисту, про який просить позивач, є ефективним, тобто може мати наслідком захист права без необхідності повторного звернення до суду, зокрема для вжиття інших, додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Водночас судове рішення про виявлення порушення без притягнення винної особи до відповідальності вочевидь не призводить до захисту будь-чиїх прав і створює потребу в повторному зверненні до суду, що порушує статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду (пункт 10.37 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21).

Тож належним та ефективним способом захисту при зверненні із заявою про покладення солідарної відповідальності є пред`явлення вимог щодо встановлення порушення із покладенням за таке порушення солідарної відповідальності з одночасним стягненням із суб`єкта відповідної суми.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2024 року у справі №924/784/23, від 19.11.2024 року у справі №910/3070/21.

Більш того, судова колегія враховує висновки, викладені у п.п. 8.4.-8.6. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2024 року у справі №902/1157/21, за якими тлумачення положень частини шостої статті 34 КУзПБ полягає в такому:

- порушення вимоги Закону своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для стягнення з винного члена органу управління боржника збитків, спричинених таким порушенням, на користь боржника;

- належним позивачем за вимогою про стягнення збитків є як кредитор, так і боржник;

- кошти, стягнені із суб`єкта солідарної відповідальності, є коштами боржника, які, зокрема, включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів лише у порядку черговості, встановленому КУзПБ.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21 (пункт 42).

Тож визначене нормами частини шостої статті 34 КУзПБ правопорушення має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Одним із таких елементів є розмір солідарної відповідальності, тобто розмір збитків, завданих боржнику, а відповідно, і його кредиторам внаслідок допущеного порушення, що полягає у порушенні визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, звернення до суду із вимогами про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.

Без зазначення в заяві про покладення солідарної відповідальності розміру цієї відповідальності та за відсутності вимоги про стягнення із суб`єкта солідарної відповідальності відповідної суми, звернення із такими вимогами є неналежним, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у прохальній частині поданої суду заяви ліквідатор просив суд прийняти ухвалу, якою встановити порушення керівниками ТОВ "Алкор ЛТД" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимог ч.6 ст.34 КУзПБ, а також визнати встановлене порушення підставою солідарної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД" для подальшого звернення кредиторів у справі №910/17072/20 своїх незадоволених вимог.

Відтак, беручи до уваги вищенаведені правові висновки Верховного Суду, оскільки ліквідатор ТОВ "Алкор ЛТД" у даній справі не заявляв вимогу про стягнення із суб`єктів солідарної відповідальності (колишніх керівників) збитків, то обраний ним спосіб захисту права не є ефективним, оскільки не призводить до захисту порушеного права та створює потребу у повторному зверненні до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Слостіна А.Г про притягнення керівників ТОВ "Алкор ЛТД" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до солідарної відповідальності з підстав обрання ліквідатором неефективного способу захисту.

Отже, суд апеляційної інстанції в даному випадку не досліджує обставини справи по суті заявлених ліквідатором вимог на предмет наявності/відсутності у діях керівника порушень приписів КУзПБ, а також зміст правовідносин, що склалися між учасниками справи, оскільки неефективний спосіб захисту, який обраний ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Слостіним А.Г., є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви.

Що стосується уточненої заяви ліквідатора від 14.12.2024 про покладення солідарної відповідальності на керівників ТОВ "Алкор ЛТД", в якій останній просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як з осіб, які відповідно до закону несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД", на користь банкрута 1 555 312,22 грн. заборгованості за зобов`язаннями боржника, та доводів апеляційної скарги про те, що подана суду першої інстанції заява з урахуванням уточнень до неї є належними способом захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Так, первісна заява ліквідатора від 16.05.2024 року про притягнення керівників ТОВ "Алкор ЛТД" ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до солідарної відповідальності заявлена та розглядалась судом як заява у справі про банкрутство ТОВ "Алкор ЛТД".

Верховний Суд у постановах від 03.08.2020 у справі №911/2139/19 та від 27.10.2021 у справі №916/1769/20, а також у постанові від 27.06.2018 у справі №910/18802/17 зазначив, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Отже, в даному випадку уточнена заява ліквідатора за своїм змістом є заявою про зміну предмета позову.

Разом з тим, згідно позиції Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21, заява про стягнення заборгованості з відповідних осіб, які згідно із законом несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів банкрута, розглядається судом за правилами ГПК України в порядку, визначеному статтею 7 КУзПБ, у межах справи про банкрутство.

Так, у згаданій постанові касаційним судом зазначено, що в положеннях КУзПБ відсутні конкретно визначені вимоги щодо форми звернення кредиторами своїх вимог до керівника боржника, тому таке звернення може відбуватися у формі заяви, клопотання тощо. Однак розгляд цих вимог, як і вимог про покладення солідарної відповідальності, здійснюється за правилами ГПК України в порядку, визначеному статтею 7 КУзПБ, у межах справи про банкрутство, в тому числі із урахуванням можливості застосування процесуального інституту об`єднання позовів (ст. 173 ГПК України) (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №904/76/21).

При цьому доцільність розгляду господарським судом заяв про покладення солідарної відповідальності у відокремленому провадженні в межах справи про банкрутство відповідає принципу процесуальної економії, оскільки дає змогу розглянути таку вимогу в розумні строки, запобігає зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, гарантує бережне ставлення до ресурсів усіх учасників справи та відповідає основній меті конкурсного процесу і процедури банкрутства - задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, в даному випадку уточнену заяву ліквідатора правомірно не прийнято судом до розгляду, оскільки її подано з порушенням порядку подання.

При цьому, судова колегія звертає увагу скаржника, що відмова у задоволенні заяви ліквідатора з підстав обрання неефективного способу захисту не позбавляє останнього права та можливості звернутись до місцевого господарського суду із відповідною заявою (позовною заявою) про покладення солідарної відповідальності у відокремленому провадженні в межах справи про банкрутство у порядку, визначеному статтею 7 КУзПБ.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги Слостіна А.Г. та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Слостіна Андрія Геннадійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 року у справі №910/17072/20 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 02.06.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

Б.В. Отрюх