ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2025 р. Справа № 924/1351/20 (686/22085/24)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Кучеревич М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом 1. ОСОБА_1 м. Хмельницький

2. ОСОБА_2 м. Хмельницький

3. ОСОБА_1 м. Хмельницький

до Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів м. Хмельницький

про визнання права спільної сумісної власності на квартиру за набувальною давністю

в межах справи №924/1351/20 про банкрутство Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів

Без повідомлення (виклику) сторін

Процесуальні дії по справі.

Відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.10.2024 у справі №686/22085/24 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, Публічного акціонерного товариства "Проскурів" про визнання права спільної сумісної власності на майно за набувальною давністю передано до Господарського суду Хмельницької області, на розгляді якого перебуває справа №924/232/22 про банкрутство ПАТ "Проскурів".

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.12.2024 справу №924/232/22 (686/22085/24) передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 24.12.2024 справу №924/232/22(686/22085/24) прийнято до провадження суддею Субботіною Л.О. та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.03.2025 замінено первісного відповідача 2 Публічне акціонерне товариство "Проскурів" на належного відповідача - Колективне підприємство "Агрофірма "Проскурів" (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 257, код 03788891), матеріали справи №686/22085/24 передано Господарському суду Хмельницької області для її розгляду у складі суду, в провадженні якого перебуває справа №924/1351/20 про банкрутство Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів".

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.03.2025, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Танасюк О.Є. з присвоєнням №924/1351/20 (686/22085/24).

Ухвалою суду від 21.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків до 26.03.2025, але не пізніше п`яти днів з дня вручення даної ухвали, а саме: надати позовну заяву оформлену відповідно до вимог ст. ст. 162 ГПК України; розмежувати зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; зазначити ціну позову, надати докази доплати позивачами судового збору (у разі необхідності його доплати); надати докази відправлення копії позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ГПК України відповідачам.

28.03.2025 надійшло клопотання позивача від 26.03.2025 про заміну неналежного відповідача, відповідно до якого останній просить замінити первісного відповідача Хмельницьку міську раду на належного відповідача - Колективне підприємство "Агрофірма Проскурів". В обґрунтування клопотання вказує, що позивач неправильно визначив відповідачем по справі ПАТ "Проскурів", оскільки товариство не приймало рішення, на підставі якого було видано ордер на житлове приміщення №042776, тобто не порушило чи не визнало суб`єктивні права позивачів. Зазначає, що належним відповідачем у даній справі є тільки Колективне підприємство "Агрофірма "Проскурів".

28.03.2025 надійшла позовна заява від 26.03.2025 в новій редакції, в якій позивачем визначено одного відповідача - Колективне підприємство "Агрофірма Проскурів", зазначено ціну позову. Також надано докази доплати позивачами судового збору та надано докази відправлення копії позовної заяви відповідачам.

Листом суду від 31.03.2025 за підписом в.о. керівника господарського суду області у зв`язку з відпусткою судді Танасюк О.Є., було повідомлено позивача про відкладення розгляду заяви про усунення недоліків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 28.03.2025 у справі №924/1351/20 (686/22085/24) до усунення обставин тимчасової неможливості виконання головуючого по справі №924/1351/20 (686/22085/24) обов`язків судді.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2025 справу №924/1351/20 (686/22085/24) прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція позивачів.

Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони проживають у квартирі АДРЕСА_1 , з 1997 року, що підтверджується ордером на житлове приміщення серія ХМО №042776, виданим Агрофірмою „Проскурів 20.04.1997. Повідомляють, що вказаний ордер був зданий в Агрофірму „Проскурів після вселення у квартиру. 01.08.1997 було зареєстровано місце проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_2 . Вказують, що у даній квартирі позивачі проживають по теперішній час та здійснюють оплату комунальних послуг.

Посилаючись на те, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти квартирою АДРЕСА_1 , поводячись як власники, починаючи з 1997 року, вважають, що у них виникло право спільної сумісної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України.

Позиція відповідача.

Керуючий санацією КП „Агрофірма „Проскурів у заяві від 21.05.2025 повідомив, що у відповідача немає жодних документів та інформації про квартиру АДРЕСА_1 , такі документи в процедурі банкрутства арбітражному керуючому не передавалися.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 (позивач-1) та ОСОБА_2 (позивач-2) перебувають у шлюбі з 26.01.1991, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Розсошанською сільською радою Хмельницького району 26.01.1991, серія НОМЕР_1 . У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_1 (позивач-3), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Розсошанською сільською радою Хмельницького району 05.11.1991, серія НОМЕР_2 .

25.07.1997 на підставі рішення правління Агрофірми „Проскурів від 20.04.1997 ОСОБА_1 з сім`єю із трьох чоловік ( ОСОБА_2 дружина та ОСОБА_1 син) видано ордер на житлове приміщення серія ХМО №042776 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 15,5 кв.м., що складається з однієї ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

01.08.1997 було зареєстровано місце проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце проживання №91 від 04.07.2024, виданої Комітетом самоорганізації населення мікрорайону Ружична Хмельницької міської ради та копіями паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На замовлення позивачів 04.07.2024 Хмельницьким бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорту від 04.07.2024 та копією витягу з Реєстру будівельної діяльності від 15.07.2024. Вказана квартира має загальну площу 41,9 м.кв., з якої житлова (основна) площа 23,6 м.кв. та допоміжна (підсобна) площа 18,3 м.кв.

Позивачі користувались та здійснювали оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями розрахункових книжок та платіжних квитанцій.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, позивачі посилаються на те, що вони добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти квартирою АДРЕСА_1 , поводячись як власники, починаючи з 1997 року.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відтак, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Подібні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17, постановах Верховного Суду від 10.01.2023 у справі №462/1720/21, від 16.04.2025 у справі №461/5075/23.

Як слідує з матеріалів справи, позивачі почали користуватися квартирою АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення серія ХМО №042776, виданого Агрофірмою „Проскурів 20.04.1997 та з 01.08.1997 були зареєстровані у вказаній квартирі, якою відкрито володіють по теперішній час (понад 27 років), про що, зокрема, свідчить оплата позивачами комунальних послуг.

Судом враховується, що керуючий санацією КП „Агрофірма „Проскурів у заяві від 21.05.2025 повідомив, що у відповідача немає жодних документів та інформації про квартиру АДРЕСА_1 , такі документи в процедурі банкрутства арбітражному керуючому не передавалися.

З огляду на вище викладене, оскільки квартира АДРЕСА_1 набута позивачами правомірно, тобто вони добросовісно заволоділи майном і продовжують відкрито, безперервно володіти понад 27 років (на момент звернення з позовом), суд вважає, за можливе визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру за набувальною давністю.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,9 м.кв. та житловою площею 23,6 м.кв., що складається з: 1 коридора, 4,7 м.кв., 2 коридора, 4,6 м.кв., 3 житлове приміщення, 14,5 м.кв., 4 житлове приміщення, 9,1 м.кв., 5 кухня, 9,0 м.кв., згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 04.07.2024, реєстраційний номер ТІ01:2730-4195-5088-1033 від 15.07.2024, за набувальною давністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 02.06.2025.

Суддя О.Є. Танасюк