РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2025Справа № 910/3192/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської

державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня

швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 508.118,46 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору:

17.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 508.118,46 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладених між сторонами договорів на постачання теплової енергії № 690077 від 04.06.2018 та № 690077 від 28.12.2021 та договорів про закупівлю товару (теплову енергію у гарячій воді/парі) № 690077 від 18.04.2022 та № 690077 від 01.06.2022, у будинку за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3 відповідачем спожито теплову енергію на загальну вартість 320.855,70 грн, проте всупереч умовам договорів не здійснено своєчасну її оплату, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 508.118,46 грн, з яких 320.855,70 грн основного боргу, 159.175,83 грн інфляційних втрат та 28.086,93 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3192/25 від 24.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

02.04.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 відкрито провадження у справі № 910/3192/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.03.2025 було направлено відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 10.04.2025 о 02:19 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 25.04.2025 включно.

30.04.2025 відповідачем до суду подано заява про надання матеріалів справи для ознайомлення. 01.05.2025 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи , що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника відповідача.

14.05.2025 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить визнати пропущений відповідачем строк для подачі відзиву на позовну заяву поважним та проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що 31.10.2022 відповідачем сплачено останній платіж в сумі 110.092,23 грн. Відповідно до акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2022 заборгованість на 01.11.2022 відсутня. Договір між сторонами було розірвано. З 01.11.2022 відповідач уклав договір з іншим постачальником про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді). Відповідно до контррозрахунку відповідача з позивачем про стан заборгованості по договору № 670077 від 18.04.2022 в сумі 320.855,70 грн. Сума за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року відповідно до актів-передавання товарної продукції, постачання становить 4.478.586,70 грн; сплачено 4.478.586,70 грн. Відповідач договір виконав належним чином і на момент припинення договору всі зобов`язання були виконанні на підставі п. 10.4 даного договору № 670077 від 18.04.2022.

26.05.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву не заслуговують на увагу так як не спростовують обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021 зазначив, що пред`явлена до стягнення сума основного боргу виникла внаслідок зміни теплопостачальною організацією розмірів нарахувань за теплову енергію за жовтень 2021 року - жовтень 2022 року у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591т від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарського діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

04.06.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач, енергопостачальна організація) та Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги (відповідач, абонент) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690077 (далі - договір № 1).

Відповідно до п. 1.1 договору № 1 предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору № 2 при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Пунктом 2.2. договору № 1 визначено, що енергопостачальна організації зобов`язана постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору;

При зміні тарифів (додаток № 3 до договору) енергопостачальна організації зобов`язана забезпечувати розміщення інформації про їх змінення на сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»: https://www.kte.kiev.ua.tarufu/ (п. 2.2.3. договору № 1).

Пунктом 2.3.1., 2.3.2 договору № 1 визначено що абонент зобов`язаний: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Зі змісту додатків №№ 8, 9 до договору № 1 вбачається, що теплова енергія у гарячій воді надавалася до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, № особового рахунку 690077, опалювальна площа 108236 кв. м.

Відповідно до пункту 5.1. договору № 1 облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку.

Абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії в терміни, передбачені у додатку № 1 до договору № 1 (п. 5.3. договору № 1).

У відповідності до положень пунктів 8.1., 8.2., договору № 1 він набуває чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством. Керуючись статтею 631 ЦК України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Додатком № 1 до договору № 1 сторони узгодили обсяги постачання теплової енергії, зокрема у п. 2 передбачено, що орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік (6447 Гкал/рік), відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 9.615.898,22 грн, ПДВ 1.923.179,64 грн, всього 11.539.077,87 грн.

Згідно з п. 1 додатку № 3 до договору № 1 розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням виконавчого рагу Київської міської ради (КМДА) № 700 від 26.04.2018 за кожну відпущені гігакалорію, зокрема (без урахування ПДВ): 1.491,57 грн./Гкал.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору № 1 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

У п. 4.1 додатку № 4 до договору № 1 визначено, що в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред`являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно додатка № 1 до договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору № 1 абонент щомісяця з 12 по 15 числа самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів за адресою вул. Будівельників, 25: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звіряння абонент повертає в ЦОК), акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Додатковою угодою від 10.08.2020 додатки № 1, 3, 5, 6, 9 до договору № 1 було викладено у новій редакції. Усі інші умови договору не змінювалися вказаною додатковою угодою та залишилися в силі.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору № 1 (у редакції додаткової угоди від 10.08.2020) передбачено, що орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік (6671 Гкал/рік), відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 10.131.439,50 грн, ПДВ 2.026.287,90 грн, всього 12.157.727,39 грн.

Додаток № 3 до договору № 1 (Тарифи на теплову енергію) (у редакції додаткової угоди від 10.08.2020) яким визначено тариф позивачем не подано.

В подальшому між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач, учасник) та Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київради (КМДА) (відповідач, замовник) укладено

28.12.2021 договір № 690077 про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій парі/воді), зі строком дії з 01.12.29021 до 31.12.2021; тариф на теплоенергію становить 2.162,24 грн/Гкал; орієнтовний обсяг постачання 400,421 Гкал/рік; орієнтовна вартість теплової енергії становить 865.806,97 грн, ПДВ 173.162,39 грн, всього 1.038.968,36 грн;

18.04.2022 договір № 690077 про закупівлю товару (теплову енергію у гарячій воді/парі), зі строком дії з 25.02.2022 до 31.05.2022; тариф на теплоенергію становить 2.162,24 грн/Гкал (для інших організації) та 2.041,48 грн/Гкал (для бюджетних організацій); орієнтовний обсяг постачання 1322 Гкал/рік; орієнтовна вартість теплової енергії становить 2.858.483,48 грн, ПДВ 571.696,70 грн, всього 3.430.180,18 грн;

01.06.2022 договір № 690077 про закупівлю товару (теплову енергію у гарячій воді/парі), зі строком дії з 01.05.2022 до 31.10.2022; тариф на теплоенергію становить 4.470,63 грн/Гкал (для інших організації) та 2.924,48 грн/Гкал (для бюджетних організацій); орієнтовний обсяг постачання 860,517 Гкал/рік; орієнтовна вартість теплової енергії становить 2.526.568,94 грн, ПДВ 503.313,79 грн, всього 3.019.882,73 грн, далі разом договори № 690077.

Отже, з укладенням нового договору попередній договір припиняв свою дію.

Умовами договору № 690077 про закупівлю товару (теплову енергію у гарячій воді/парі) від 01.06.2022 строк дії якого був встановлений до 31.10.2022 не передбачено можливість його пролонгації, а тому він після 31.10.2022 припинив свою дію.

Відповідно до п. 1.1 наведених договорів учасник зобов`язується поставити замовнику товар, зазначений в п. 1.2. договору, а замовник - прийняти і оплатити товар, в порядку і строки згідно з цим договором.

Згідно з п. 1.2 договорів № 690077 найменування товару - пара, гаряча вода та пов`язана продукція код ДК 021:20-8.

Відповідно до п. 4.2 договорів № 690077 визначено, що розрахунки проводяться щомісяця

- шляхом оплати замовником вартості спожитої теплової енергії протягом 3-х діб після пред`явлення учасником рахунка на оплату товару (далі рахунок) або після підписання Сторонами акта приймання-передавання товарної продукції за звітній період згідно з додатком 4;

- шляхом попередньої оплати, яка здійснюється на підставі п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1070 від 04.12.2019 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» у термін до 01 числа звітного періоду у розмірі згідно з додатком № 1 до договору.

Згідно з п. 4.3 договорів № 690077 до рахунка на оплату товарної продукції учасником додаються: облікові картки за звітний період, акти приймання - передавання товарної продукції за звітний період та акти звіряння розрахунків на звітну дату.

У п. 4.1 додатку № 4 до договорів № 690077 визначено, що в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред`являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно додатка № 1 до договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договорів № 690077 абонент щомісяця з 12 по 15 числа самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів за адресою вул. Будівельників, 25: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звіряння абонент повертає в ЦОК), акт приймання-передавання товарної продукції; рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

У позовній заяві позивачем зазначено, що спір виник у зв`язку з несплатою відповідачем у повному обсязі вартості теплової енергії у гарячій воді, спожитої за договорами у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 320.855,70 грн, а також за не належне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 159.175,83 грн інфляційних втрат та 28.086,93 грн 3% річних.

Проте, з відповіді на відзив вбачається, що фактично позивачем пред`явлено до стягнення донарахованої за спірний період вартості спожитої теплової енергії із застосуванням тарифів з урахуванням зміни ціни природного газу з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 914/4127/21.

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (пункт 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про теплопостачання», частина 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з частинами 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором енергопостачання, за яким, відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Таким чином, укладення позивачем та відповідачем договору № 1 та договорів № 690077 було спрямоване на надання останньому послуги теплової енергії у гарячій воді та одночасного обов`язку по здійсненню їх оплати.

Згідно з частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки сторонами визнаються обставини постачання позивачем та споживання відповідачем визначеної позивачем кількості теплової енергії у гарячій воді за договорами № 690077 до нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року, тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що сторонами підписувались акти приймання-передавання товарної продукції та відповідачем сплачувалась вартість поставленої енергії, розрахована позивачем із застосування тарифів, визначених у договорах у період їх дії. Вказана обставина також не заперечується відповідачем.

З поданих сторонами документів (актів звіряння розрахунків за теплову енергію та довідки про стан розрахунків за спожиту КП «Київтеплоенерго» теплоенергію) вбачається, що у період з березня 2022 року по жовтень 2022 року станом на 01.11.2022 заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 0,00 грн, а в грудні 2022 року позивачем донараховану суму у розмірі 320.855,70 грн.

При цьому, з поданої позивачем деталізованої інформації про коригування нарахувань за теплову енергію згідно з договором № 690077 за період з 01.10.2021-01.09.2024 станом на 01.12.2022 здійснено нарахування в розмірі 251.186,45 грн, тобто менше ніж пред`явлено до стягнення.

Згідно з п. 3 додатків № 3 до договорів визначено, що можливе змінення тарифів в період дії договору.

Відповідно до п. 3.6 договорів у разі зміни тарифів на теплову енергію сторони здійснюють розрахунки за новими тарифами з дня їх введення і дію та відповідно до умов договорів.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії.

Таке право кореспондується із обов`язком позивача письмово або в медіа в порядку, встановленому законодавством повідомляти споживачів при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача (стаття 25 Закону України «Про теплопостачання»).

Наведене узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства про ціну договору поставки, які визначені в статті 632 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина 1). Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. (частина 2). Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (частина 3).

Тобто, покупець (споживач) має бути обізнаний про ціну товару до його споживання, адже це є істотною умовою договору, і значення ціни товару впливає на волевиявлення покупця (споживача) щодо обсягу придбання такого товару.

При цьому суд враховує специфіку формування тарифу у зв`язку із змінами ціни природнього газу (різкими коливаннями), коли суб`єкт формування тарифу може не встигнути затвердити тариф.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» внесено зміни щодо порядку формування тарифу.

Суть цих змін зводиться до того, що якщо теплопостачальна організація закуповує природний газ дорожче, ніж визначено у затвердженому тарифі, то вона має право на збільшення тарифу на коефіцієнт різниці збільшеної ціни газу за затвердженою формулою.

Позивач вказує, що він правомірно застосував вказаний коефіцієнт, а відповідач говорить, що таке право не є абсолютним і не може бути реалізоване будь-коли.

Суд відзначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021 установлено, що зміна розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій) у зв`язку із щомісячною зміною ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника) починаючи із нарахувань за жовтень 2021 року відображається щомісяця у платіжних документах зазначених споживачів, надісланих у місяці, що настає за розрахунковим періодом.

Тобто, з урахуванням визначеного права споживача на обізнаність про тариф (частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання») і обов`язку постачальника його інформування (статті 25 Закону України «Про теплопостачання») постанова Кабінету Міністрів України визначає обов`язок теплопостачальної організації інформувати про застосований коефіцієнт (збільшений тариф) у місяці, що настає за розрахунковим періодом.

Судом встановлено, що позивачем порушено обов`язок інформування споживача про зміну тарифу, обумовлений статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» і постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021.

Суд вважає, що жодної перешкоди своєчасно здійснювати перерахунок та у визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021 порядку інформувати споживача про зміну коефіцієнту у позивача не було.

У системному аналізі приписів статті 632 Цивільного кодексу України щодо недопустимості зміни ціни товару після його споживання, суд вважає, що визначений постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021 механізм зміни ціни є виключенням, яке має не абсолютний часовий характер, а обмежено зазначеним у постанові періодом - місяцем, що настає за розрахунковим періодом.

Поза вказаним періодом теплопостачальна організація позбавлена можливості провести корегування у сторону збільшення.

Крім цього, суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Доктрина виступає своєрідним механізмом гарантування захисту очікувань іншої сторони правовідносин і забезпечення балансу відносин між сторонами.

Варто зауважити, у постановах від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16 та від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності.

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Сутність застосування цієї доктрини не ставиться в залежність відповідних заяв чи поведінці сторони в межах судового провадження чи поза межами судового провадження, адже висновок Великої палати Верховного Суду містить абсолютний характер.

У даній справі Комунальне підприємство у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року знало як про ціну природнього газу, за якою здійснювалося його придбання, так і про своє право застосовувати коефіцієнт перерахунку до тарифу на теплопостачання, з необхідністю відображення такої зміни у рахунках, які надсилаються у місяці, що настає за розрахунковим. Незважаючи на це, в рахунках за жовтень 2021 - жовтень 2022 позивачем підприємством зазначало розмір тарифу у сумі 2.162,24 грн, що інформувало споживача (відповідача), що це є ціна спожитого товару. Однак через певний час, провело перерахунки та подало позов про стягнення різниці до суду, що суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними.

Отже, очевидним є недобросовісність поведінки позивача, яка нівелює обґрунтованість його доводів.

З огляду вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 320.855,70 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів за теплову енергію, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 159.175,83 грн інфляційних втрат та 28.086,93 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

З доданого позивачем розрахунку вбачається, що пред`явлені до стягнення 159.175,83 грн інфляційних втрат складаються з 121.314,87 грн інфляційних втрат нарахованих за прострочення оплат за спожиту теплову енергію за період з березня по жовтень 2022 року та 37.860,96 грн інфляційних втрат за прострочення оплати на скориговану суму боргу в розмірі 320.855,00 грн.

Так само з розрахунку вбачається, що пред`явлені до стягнення 28.086,93 грн 3% річних складаються з 12.026,57 грн 3% річних нарахованих за прострочення оплат за спожиту теплову енергію за період з березня по жовтень 2022 року та 16.060,36 грн 3% річних за прострочення оплати на скориговану суму боргу в розмірі 320.855,00 грн.

Враховуючи необґрунтованість суми основної заборгованості в розмірі 320.855,70 грн, тому й нараховані на відповідну суму 37.860,96 грн інфляційних втрат та 16.060,36 грн 3% річних, з огляду на їх похідний характер, також не підлягають стягненню, відтак позов у цій частині також не підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 121.314,87 грн інфляційних втрат та 12.026,57 грн 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача та неоспореними відповідачем).

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (02660, м. Київ, вул. Братиславська, 3; ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ) 121.314 (сто двадцять одну тисячу триста чотирнадцять) грн 87 коп. інфляційних втрат, 12.026 (дванадцять тисяч двадцять шість) грн 57 коп. 3% річних, 2.000 (дві тисячі) грн 12 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова