ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1051/24

Господарський суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Кірик К.І., розглянувши в загальному позовному провадженні справу

за позовом Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування», код ЄДРПОУ - 30968986, місцезнаходження 01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22,

про зобов`язання прийняти та розглянути у встановленому законом порядку заяву про виплату страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди,

за участі представників сторін:

від позивача: Вовканич А.І. (згідно довіреності №18061/41/3/01-2024 від 13.12.2024);

від відповідача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Господарському суді Закарпатської області перебуває справа №907/1051/24 за позовною заявою від 11.12.2024 Департаменту патрульної поліції (далі позивач, департамент) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (далі відповідач, ПРАТ «СК «Альфа страхування», страхова компанія) про зобов`язання відповідача прийняти від департаменту заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущений не з вини позивача.

Описова частина рішення

Департамент патрульної поліції, від імені якого діє Вовканич Андрій Іванович (згідно довіреності № 686/41/3/01-2024 від 10.01.2024), через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 11.12.2024 до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування», у прохальній частині якої наведені такі позовні вимоги:

- вважати причини пропуску строку для звернення до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» поважними і такими, що є незалежними від волі Департаменту патрульної поліції та поновити строк для звернення до страховика із заявою про відшкодування шкоди (здійснення регламентних виплат);

- зобов`язати ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» прийняти заяву від представника Департаменту патрульної поліції про страхове відшкодування за випадком ДТП від 21.01.2021 в місті Ужгород, вулиці Собранецька, 23 за участі клієнта СК «Альфа Страхування» - Цмура Миколи Миколайовича відповідно до договору ОСЦПВВНТЗ № 201789361.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024.

Ухвалою суду від 16.12.2024 позовну заяву департаменту про зобов`язання страхової компанії прийняти заяву про страхове відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди (зареєстровану за вх.№02.3.1-05/1122/24 від 11.12.2024) залишено без руху. Встановлено позивачу строк - 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 16.12.2024 від представника позивача Вовканич А.І. 25.12.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява від 25.12.2024 про усунення недоліків позовної заяви (зареєстрована за вх. № 02.3.1-02/10020/24 від 25.12.2024), до якої долучені докази усунення недоліків позовної заяви, та позивачем викладені позовні вимоги до відповідача, згідно з якими він просить суд: зобов`язати ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» прийняти від Департаменту патрульної поліції заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущений не з вини позивача.

Крім цього, 25.12.2024 від представника позивача Вовканич А.І. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів (яке зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/10021/24), у якому зазначено про помилкове завантаження у додатку до заяви від 25.12.2024 про усунення недоліків позовної заяви форми страхового відшкодування, а не заяви про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023. А тому відповідно до цього клопотання, позивач просить долучити до матеріалів справи заяву Департаменту патрульної поліції до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про здійснення страхового відшкодування від 31.05.2023, яку як вбачається з позовних вимог департаменту до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» з урахуванням заяви від 25.12.2024 про усунення недоліків позовної заяви позивач просить суд зобов`язати прийняти відповідача та розглянути у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущено не з вини позивача.

Згідно наказу Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2024 головуючий у справі суддя Сисин С.В. з 23.12.2024 по 10.01.2025 перебував у щорічній відпустці.

Згідно з ухвалою суду від 13.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлені строки на подачу заяв по суті справи. Задоволено клопотання про долучення доказів представника позивача Вовканича А.І. від 25.12.2024 та до матеріалів справи долучено заяву департаменту до страхової компанії від 31.05.2023. Підготовче засідання призначене на 10.02.2025.

30.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника ПРАТ «СК «Альфа страхування» - адвоката Лук`янчук А.В. (представляє інтереси згідно ордеру на надання правничої допомоги серії АА №1535726 від 29.01.2025) надійшов відзив на позовну заяву від 29.01.2025.

Згідно ухвали від 10.02.2025 задоволено усне клопотання представника позивача - Вовканича А.І. про відкладення засідання, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 06.03.2025.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника департаменту Вовканича А.І. надійшли додаткові пояснення у справі (зареєстровані за вхідним №02.3.1-02/1619/25).

Згідно з ухвалою від 06.03.2025 продовжено з ініціативи суду строк підготовчого провадження на 30 днів; задоволено клопотання представника позивача Вовканича А.І. від 05.03.2025 про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання на 02.04.2025.

Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 01.05.2025.

01.05.2025 у ході розгляду справи по суті, розпочавши з`ясування обставин справи та дослідження доказів, суд заслухав вступне слово представника позивача та дослідив письмові докази у справі. У судовому засіданні, з`ясувавши, що представником позивача, який присутній у судовому засіданні, під час розгляду справи по суті повідомлені усі обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд повідомив про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами (про що зазначено у протоколі судового засідання), після чого згідно ухвали від 01.05.2025 відклав судовий розгляд справи на 29.05.2025.

28.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника департаменту Вовканича А.І. надійшли додаткові пояснення у справі від 28.05.2025 (зареєстровані за вхідним №02.3.1-02/5168/25).

Ухвали суду від 13.01.2025, 10.02.2025, 06.03.2025, 02.04.2025, 01.05.2025 в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно з ч. 5 ст. 6 ГПК України були доставлені до Електронних кабінетів позивача і його представника та відповідача.

Отже, сторони про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися судом.

29.05.2025 у судовому засіданні представник позивача повідомив, що подані ним додаткові пояснення у справі від 28.05.2025 він просить суд врахувати як його виступ у судових дебатах. Під час судового засідання суд заслухав виступ з промовою (заключним словом) представника позивача та після судових дебатів відповідно до частини 1 статті 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення 05.06.2025.

Згідно з ч.1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

На підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, суд прийняв рішення, вступна та резолютивна частини якого були оголошені 05.06.2025. Після цього повне рішення суду негайно вручено учасникам справи (у випадку їх присутності у судовому засіданні) та негайно направлено в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно з ч.5 ст. 6 ГПК України до Електронних кабінетів позивача, його представника та відповідача.

Щодо неявки відповідача в судові засідання, то суд зазначає, що ПРАТ «СК «Альфа страхування», будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчих засідань та розгляду справи по суті, не уповноважило свого представника в підготовчі засідання 10.02.2025, 06.03.2025, 02.04.2025, а також для участі в розгляді справи по суті 01.05.2025 і 29.05.2025.

Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

За таких обставин, відповідно до ст. 202 ГПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті, суд розглянув справу без участі представника відповідача, враховувавши доводи відзиву на позовну заяву представника ПРАТ «СК «Альфа страхування» - адвоката Лук`янчук А.В. від 29.01.2025.

Стислий виклад позицій учасників процесу

Суть спору за позицією позивача

У позовній заяві департамент зазначає, що 24.01.2021 в м. Ужгород, по вул. Собранецька біля буд. 23 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі також ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який, рухаючись в напрямку вул. Кошицької, не вжив усіх заходів до повної зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом позивача «Toyota» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням поліцейського ОСОБА_2 , який рукався з ввімкненими проблисковими маячками та звуковою сигналізацією. В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у зв`язку з чим департаменту заподіяно матеріальну шкоду.

Позивач зазначає, що після отримання постанови Ужгородською міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1426/21 від 27.09.2021 (в межах одного року), відповідальні працівники сектору транспортного забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у вересні 2021 року безпосередньо зверталися до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36) та бажали подати заяву про страхове відшкодування. Однак, працівники СК «Альфа Страхування» у вересні 2021 року відмовилися отримувати від представників позивача вказану заяву через те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2021 не набрало законної сили.

Позивач зазначає, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1426/21 від 27.09.2021 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, однак справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, працівники страхової компанії повідомили, що страхове відшкодування наразі здійснено не буде, оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1426/21 від 27.09.2021, тобто вказана постанова не набула законної сили. Натомість страхову виплату буде здійснено після прийняття рішення апеляційним судом. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2023 у справі №308/1426/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, рішення набрало законної сили 06.03.2023.

Отримавши текст постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2023 у справі №308/1426/21, 31.05.2023 працівники департаменту повторно звернулись до СК «Альфа Страхування» із відповідною заявою та долучили постанову апеляційного суду, однак листом від 19.06.2023 СК «Альфа Страхування» повідомила, що відмовляє у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у справі, позивач зазначає, що відповідно до пункту 36.2. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в адміністративній, цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до пункту 37.1.4 ст. 37 означеного Закону - заява про страхове відшкодування подається до страховика, якщо шкода заподіяна майну потерпілого впродовж одного року.

Враховуючи те, що справа № 308/1426/21 за фактом ДТП скоєного ОСОБА_1 розглядалась в судах з 24.01.2021 по 06.03.2023, строк звернення до страхової компанії був перерваний у відповідності до пункту 36.2. ст. 36 Закону № 1961, а тому відповідно, заява про відшкодування шкоди завданої ОСОБА_1 департаменту патрульної поліції не могла бути подана раніше через те, що його було визнано винним у скоєнні ДТП постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2023.

Тобто, перебіг строку звернення до ПрАТ «СК Альфа Страхування» з врахуванням строку в один рік, почався 06.03.2023 та повинен тривати до 05.03.2024 року. А якщо суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до страхової компанії з врахуванням строку в один рік, передбаченого законом № 1961-IV, то це було зроблено не з вини позивача, а через те, що розгляд справи про скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 тривав задовго.

Позивач просить врахувати, що 31.05.2023 відповідальні працівники департаменту повторно звернулись до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Таким чином, не було пропущено строку для звернення із заявою до страхової компанії про відшкодування шкоди.

За таких обставин, позивач просить зобов`язати відповідача прийняти від департаменту заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущений не з вини позивача.

Позиція відповідача

У відзиві на позовну заяву від 29.01.2025 ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» звертає увагу на ухвалення Господарським судом Закарпатської області рішення від 24.11.2023 у справі №907/835/23, яке залишено без змін згідно постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024, згідно з яким відмовлено у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" про стягнення суми 92561,59 грн, посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На переконання відповідача, за наявності рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 року у справі №907/835/23, яке набрало законної сили по суті даного спору, позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав, до того самого відповідача. Такі аргументи страхова компанія наводить з посиланням на статтю 129-1 Конституції України, статті 18 і 326 ГПК України щодо обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили; з посиланням на принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до остаточного рішення суду

Відповідач також вказує, що у справі №907/835/23 досліджувались і подані позивачем докази стосовно обґрунтованості пропуску ним строку звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і досліджувалась обґрунтованість відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхова компанія наголошує, що позивач скористався своїм правом на оскарження рішення суду першої інстанції у справі №907/835/23, а тому повторне звернення із зазначеним позовом суперечить приписам процесуального законодавства та принципу юридичної визначеності.

Страхова компанія звертає увагу на висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі №907/835/23 про те, що у даній справі судами встановлено, що департаментом не надано жодних доказів, на підтвердження звернення до відповідача в межах законодавчо визначеного строку, як і не надано будь - яких доказів на підтвердження причин пропуску такого строку. В означеній справі суди обох інстанцій зробили висновок, що заява про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 складена поза межами річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

На переконання відповідача, при зверненні в суд з позовною заявою у даній справі такі дії департаменту свідчать про його незгоду із рішенням суду в справі №907/835/23 в частині відмови у позовних вимогах позивача до відповідача і фактично є спробою переглянути рішення суду, яке набрало законної сили, що не передбачено процесуальним законом.

За таких обставин, страхова компанія просить відмовити у задоволенні позову в справі.

Доводи, викладені сторонами в інших заявах по суті справи

У додаткових поясненнях у справі від 18.02.2025 департамент наводить такі ж обставини справи (як і у позовній заяві) щодо ДТП, яка трапилася 24.01.2021 в м. Ужгород, по вул. Собранецькій за участю транспортного засобу Volkswagen Golf, з д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який допустив зіткнення з транспортним засобом марки Toyota моделі Prius д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням поліцейського ОСОБА_2 , такі ж обставини постановлення судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП і такі ж обставини повторного звернення до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023.

Щодо звернення до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування у вересні 2021 року, то у додаткових поясненнях позивач вказує, що після отримання постанови Ужгородською міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/1426/21 від 27.09.2021 (в межах одного року), відповідальні працівники сектору транспортного забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції 30.09.2021 безпосередньо зверталися до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36) та подали заяву про страхове відшкодування. Щодо цього, позивач зазначає, що під час вказаних подій 30.09.2021 працівники страхової компанії повідомили, що страхове відшкодування буде здійснено після прийняття рішення апеляційним судом після перегляду в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2021 стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП та відмовилися від отримання заяви про страхове відшкодування.

З врахуванням наведеного, позивач просить поновити йому строк на звернення до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» та зобов`язати страхову компанію вчинити певні дії, зокрема прийняти від Департаменту патрульної поліції заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши що річний строк пропущено не з вини позивача.

Позивач не погоджується з доводами відповідача у відзиві на позовну заяву щодо тотожності справи зі справою №907/835/23, на обгрунтування чого зазначає, що у цій справі заявлені позовні вимоги немайнового характеру, а у справі №907/835/23 - були заявлені вимоги майнового характеру про стягнення із страхової компанії суми страхового відшкодування. Щодо цього, позивач зазначає про зміну предмету позову в даній справі (у порівнянні зі справою №907/835/23), так як пред`явлено вимогу немайнового характеру про зобов`язання вчинити дії.

У додаткових поясненнях у справі від 28.05.2025 департамент патрульної поліції просить врахувати під час ухвалення рішення постанову Великої палати Верховного суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20), у якій зазначено, що «… поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи)». В означеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Також департамент просить врахувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 у справі № 523/6698/23 щодо поновлення річного строку для звернення до страхової компанії із заявою про здійснення регламентних виплат внаслідок страхового випадку, у якому суд першої інстанції з посиланням на означену постанову Великої палати Верховного суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 , дійшов висновку про відсутність у діях позивача недобросовісності, так як вважав що позивачем здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, так як вину особи, яка вчинила ДТП було встановлено після спливу річного строку після настання ДТП, а тому вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

З урахуванням того, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем у справі 523/6698/23 та правовідносини між департаментом патрульної поліції та ПрАТ «Страхова компанія Альфа-страхування» у справі № 907/1051/24 є аналогічними, тому позивач просить врахувати судову практику в подібних справах (зокрема рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 у справі № 523/6698/23) та поновити річний строку на звернення до страхової компанії із заявою про здійснення страхових виплат за подією, яка мала місце 24.01.2022 року в м. Ужгород.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

24.01.2021 в м.Ужгород, по вул. Собранецька біля буд. 23 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», р.н.з. д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Toyota» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі 308/1426/21 від 27.09.2021 гр. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченою ст. 124 КУпАП, однак справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно вказаної постанови суду встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Go1f», р.н.з. д.н.з НОМЕР_4 не вжив усіх заходів до повної зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху внаслідок чого відбулося зіткнення і службовим транспортним засобом патрульної поліції марки «Toyota» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням гр. ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження вказаних транспортник засобі, чим порушив вимоги п.п. 3. 2, 12.3, ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Згідно полісу страхування №201789361 СК «Альфа Страхування» застраховано цивільно- правову відповідальність ОСОБА_1 у випадку настання ДТП.

Розмір страхового відшкодування у випадку настання страхового випадку становить 130000 грн.

За доводами позивача, у зв`язку з наведеним, після отримання постанови Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області по справі 308/1426/21 від 27.09.2021 року, відповідальні працівники сектору транспортного забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у вересні 2021 року (зокрема, 30.09.2021 як зазначено у додаткових поясненнях) безпосередньо зверталися до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36) із заявою про здійснення страхового відшкодування, однак працівники відповідача відмовилися отримувати від представників позивача вказану заяву через те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2021 не набрало законної сили.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2023 по справі №308/1426/2 апеляційну скаргу гр. ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову суд першої інстанції - без змін.

Згідно заяви про настання страхової події та виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 встановлено подачу такої заяви департаментом страховій компанії, на яку СК «Альфа Страхування» 19.06.2023 надала відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вказані обставини відмови у виплаті страхового відшкодування стали приводом звернення департаменту у вересні 2023 року до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з страхової компанії 92561,59 грн страхового відшкодування та 3 000,00 грн. вартості проведення незалежної оцінки майна (справа №907/835/23). Сума страхового відшкодування була визначена у відповідності до автотоварознавчого експертного дослідження.

Згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 у справі №907/835/23, яке залишено без змін згідно постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024, відмовлено у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення суми 92561,59 грн.

Зважаючи на такі обставини справи Департамент патрульної поліції звернувся в Господарський суд Закарпатської області з позовною заявою від 11.12.2024 до ПРАТ «СК «Альфа страхування» про зобов`язання відповідача прийняти від департаменту заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущений не з вини позивача.

Правове обґрунтування і оцінка суду

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в рішенні суду Закон в редакції від 01.07.2004 №1961-ІV станом на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

24.01.2021 в м.Ужгород, по вул. Собранецька біля буд. 23 сталася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», р.н.з. д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Toyota» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі 308/1426/21 від 27.09.2021 гр. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченою ст. 124 КУпАП, однак справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно вказаної постанови суду встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Go1f», р.н.з. д.н.з НОМЕР_4 не вжив усіх заходів до повної зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху внаслідок чого відбулося зіткнення і службовим транспортним засобом патрульної поліції марки «Toyota» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням гр. ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження вказаних транспортник засобі, чим порушив вимоги п.п. 3. 2, 12.3, ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Згідно полісу страхування №201789361 СК «Альфа Страхування» застраховано цивільно- правову відповідальність ОСОБА_1 у випадку настання ДТП.

За доводами позивача, у зв`язку з наведеним, після отримання постанови Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області по справі 308/1426/21 від 27.09.2021 року, відповідальні працівники сектору транспортного забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у вересні 2021 року безпосередньо зверталися до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36) із заявою про здійснення страхового відшкодування, але працівники СК «Альфа Страхування» відмовилися отримувати від представників позивача вказану заяву через те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2021 не набрало законної сили.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2023 по справі №308/1426/2 апеляційну скаргу гр. ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а постанову суд першої інстанції - без змін.

Оскільки станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Volkswagen Golf», р.н.з. д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 була застрахована у ПРАТ «СК «Альфа страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201789361, то відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, майну позивача, мало покладатися на відповідача. А тому представники департаменту подали страховій компанії заяву від 31.05.2023 про страхове відшкодування, однак листом від 19.06.2023 року СК «Альфа Страхування» повідомила що відмовляє у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Суд звертає увагу, що з долучених до позовної заяви Департаменту патрульної поліції до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про зобов`язання відповідача прийняти та розглянути у встановленому законом порядку заяву про виплату страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди судових рішень у справі №907/835/23 встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023, яке залишено без змін згідно постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 відмовлено у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення суми 92561,59 грн, посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, із рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 у справі №907/835/23 вбачається, що за результатом розгляду позовної заяви Департаменту патрульної поліції до ПРАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" про стягнення суми 92561,59 грн, судами першої та апеляційної інстанції були встановлені такі ж обставини ДТП, яка мала місце 24.01.2021, та звернення департаменту до страхової компанії про здійснення страхового відшкодування із заявою від 31.05.2023.

При ухваленні судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій у справі №907/835/23 суди дійшли висновків, що заяву про настання страхової події та виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 подано департаментом відповідачу поза межами річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування. Також суди обох інстанцій у справі №907/835/23 зазначили, що доводи департаменту, що після отримання постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі 308/1426/21 від 27.09.2021 (в межах одного року), відповідальні працівники сектору транспортного забезпечення управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції безпосередньо зверталися до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36) та подали заяву про страхове відшкодування, а працівники СК «Альфа Страхування» умисно або внаслідок грубої недбалості вказану заяву не зареєстрували та не опрацювали у встановлено порядку, не знайшли свого підтвердження у ході дослідження поданих суду доказів.

Врахувавши рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 в справі №907/835/23, суд зазначає, що у справі, яка знаходиться на розгляді в Господарському суді Закарпатської області, відбулася зміна предмету позову, за наявності цих же підстав позову та сторін у справі.

Щодо цього, суд зазначає, що поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постанові Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17 зазначено, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

У пунктах 46 59 постанови від 13.06.2024 у справі № 922/605/15 (922/1749/23) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив таке.

Згідно зі статтею 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позовом у процесуальному розумінні є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Отже, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підстави позову.

Предмет позову складає матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову складають ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, вказуючи при цьому на докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

При цьому, виходячи зі змісту статті 14 ГПК України, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, на суд покладений обов`язок перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Таким чином, проаналізувавши матеріали даної справи за позовом Департаменту патрульної поліції до ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про зобов`язання прийняти та розглянути у встановленому законом порядку заяву про виплату страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди, та врахувавши зміст рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 у справі №907/835/23, яке набрало законної сили з урахуванням постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024, суд дійшов висновку про те, що склад сторін (позивач - Департамент патрульної поліції, відповідач ПРАТ «СК Альфа страхування) та підстави позову (порушення відповідачем свого обов`язку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджено полісом ОСЦПВВНТЗ №201789361, щодо здійснення страхового відшкодування після одних і тих же звернень позивача (зокрема заяви від 31.05.2023, та враховуючи доводи позивача про звернення до відповідача про страхове відшкодування у вересні 2021 року) та враховуючи відмову ПРАТ СК «Альфа Страхування» згідно з листом від 19.06.2023 у виплаті такого страхового відшкодування) є тотожними, тобто є одними і тими ж самими.

У той же час, суд звертає увагу на різні предмети позову в даній справі і у справі №907/835/23, у якій предметом спору було стягнення з відповідача страхового відшкодування у виді матеріальної шкоди у розмірі 92561 грн 59 коп за фактом ДТП, а предметом спору в даній справі є зобов`язання відповідача прийняти та розглянути у встановленому законом порядку заяву про виплату страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо цього суд зазначає, що нетотожність хоча б одного із чинників позовної заяви, зокрема, сторони, підстави та предмету спору не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 по справі № 640/5563/19, про яку зазначено у п.9.26 постанови Великої палати Верховного Суду від 16.05.2024 у справі №990/29/24).

Отже, оскільки склад сторін і підстави позову в даній справі та у справі №907/835/23 є однаковими (тотожними), а різний предмет позову, то за таких обставин судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження доказів і обставин справи розглянуто справу в порядку загального позовного провадження та ухвалено рішення.

Щодо цього, суд наголошує, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 в справі №907/835/23 є преюдиційним у даній справі, а відтак обставини, що ним встановлені, не підлягають окремому доказуванню у цій справі.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції, зазначаючи, що преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

У постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначала таке: «преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Поряд з цим, у пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Врахувавши такі приписи процесуального законодавства щодо преюдиційності обставин, встановлених рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2023 в справі №907/835/23, суд окремо зазначає, що у даній справі за позовом департаменту до страхової компанії про зобов`язання відповідача прийняти та розглянути у встановленому законом порядку заяву про виплату страхового відшкодування за випадком дорожньо-транспортної пригоди, наведені такі ж обставини справи і докази, які були предметом дослідження судом у справі №907/835/23. У даній справі позивач (департамент) не зазначає про нові докази, а лише змінює предмет позову та просить зобов`язати ПРАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» прийняти від департаменту заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 та розглянути її у встановленому законом порядку, врахувавши, що річний строк пропущений не з вини позивача.

Суд у даному випадку вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (яку також просить врахувати позивач, зазначаючи про це у додаткових поясненнях від 28.05.2025), а саме такого змісту:

« 127. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

128. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

129. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

130. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

131. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

132. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

133. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

134. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

135. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

136. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

За даних обставин справи, судом встановлено, що заяву про виплату страхового відшкодування від 31.05.2023 департаментом подано страховій компанії поза межами річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування.

Суд зазначає про відсутність доказів звернення департаментом із заявою про виплату страхового відшкодування у вересні 2021 року, зокрема, шляхом звернення із заявою в означений період до офісу СК «Альфа Страхування» (яке станом на час звернення знаходилося за адресою м. Ужгород, вул. Швабська, буд.36).

Отже, проаналізувавши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду жодних доказів звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в межах законодавчо визначеного строку, як і не надано будь - яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, що є підставою ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо обґрунтованості рішення

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16ц).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Суд враховує, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08.11.2023 в справі №761/42030/21, від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19, від 09.07.2024 у справі №915/1257/23).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15.03.2023 в справі №753/8671/21 (провадження № 61-550св22), від 18.09.2023 у справі №582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих учасниками доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Розподіл судових витрат

За змістом частин першої та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, з витратами на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

А відтак, у зв`язку з відмовою в позові судові витрати у справі покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено і підписано 05.06.2025.

Суддя С.В.Сисин