ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Справа № 915/1529/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу

за позовом: Управління освіти Миколаївської міської ради, вул. Інженерна, 3, м. Миколаїв, 54001,

електронна пошта:

представник позивача, Чабаненко Катерина Сергіївна

до відповідача: Громадської організації «Кайрос-Олімпік», вул. 8 Березня, 105 а, м. Миколаїв, 54020,

електронна пошта:

про: стягнення 165 066,19 грн.

Управління освіти Миколаївської міської ради звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 09.12.2024 (вх. № 15533/24 від 09.12.2024) в якій просить суд:

1. Стягнути Громадської організації «Кайрос-Олімпік» на користь Управління освіти Миколаївської міської ради заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги в сумі 138 603,35 грн.

2. Стягнути Громадської організації «Кайрос-Олімпік» на користь Управління освіти Миколаївської міської ради пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми компенсації за кожен день прострочки у розмірі 26 462,84 грн.

3. Стягнути Громадської організації «Кайрос-Олімпік» на користь Управління освіти Миколаївської міської ради судовий збір в розмірі 3028 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на невідшкодування відповідачем вартості спожитих комунальних послуг (послуги з електропостачання за період з січня 2023 року по вересень 2024 року, послуги з теплопостачання за період з листопада 2021 року по вересень 2024 року, а також послуги з водопостачання та водовідведення за період з березня 2023 року по вересень 2024 року).

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 526, 759, 901, 903 ЦК України, ст. 19, 174, 193 ГК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та судовою практикою.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2024 позовну заяву б/н від 09.12.2024 (вх. № 15533/24 від 09.12.2024) Управління освіти Миколаївської міської ради залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

23.12.2024 на адресу Господарського суду Миколаївської області Управлінням освіти Миколаївської міської ради подано заяву про усунення недоліків б/н від 23.12.2024 (вх. № 16195/24 від 23.12.2024).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.12.2024, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1529/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Ухвалено провести розгляд справи № 915/1529/24 поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану. Встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Так, копії ухвали було надіслано позивачу в його електронний кабінет в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронного кабінету позивача 31.12.24 о 16:15, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 30.12.2024 у справі № 915/1529/24 позивач отримав 31.12.2024.

Копія ухвали була надіслана відповідачу засобами поштового зв`язку, за адресою встановленою судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач копію вказаної ухвали отримав 13.01.2025, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 687, з відповідною відміткою.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі.

Разом із тим, відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Водночас, згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказана справа розглядалась судом у розумний строк.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

27.10.2021 між Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради, як Орендодавцем, Громадською організацією «Кайрос-Олімпік», як Орендарем, та Управлінням освіти Миколаївської міської ради, як Балансоутримувачем, був укладений Договір № 7926 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності (далі - Договір оренди), відповідно до предмету якого Орендодавець і Балансоутримувач передають, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у п. 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Умов (п. 1.1).

Пунктом 4 Розділу І «Змінювані умови договору» (далі - Умови) сторони погодили умови щодо Об`єкту оренди та складу майна (далі - Майно): інформація про об`єкт оренди - нерухоме майно - нежитлові приміщення підвалу загальною площею 155,1 кв. м. за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 105-А (пп. 4.1).

Пунктом 9 Умов сторони погодили порядок оплати орендної плати та інших платежів, зокрема, таким чином:

- місячна орендна плата визначена за результатами проведення аукціону: сума гривень, без податку на додану вартість 167,19 грн (пп. 9.1);

- витрати на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю: компенсуються в порядку, передбаченому пунктом 6.5 договору (п. 9.2).

Відповідно до п. 12 Умов цей Договір укладено на 5 років та діє з 27 жовтня 2021 року до 26 жовтня 2026 року включно.

Розділом ІІ Договору передбачені «Незмінювані умови договору», відповідно до якого сторони погодили,зокрема, таке:

- Орендар вступає у строкове платне користування Майном у день підписання акта приймання-передачі Майна. Акт приймання-передачі підписується між Орендарем і Балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору (п. 2.1);

- Орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із Балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору (п. 3.1);

- протягом п`яти робочих днів з дати укладення цього договору Балансоутримувач зобов`язаний надати Орендарю для підписання: два примірники договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна, та/або проекти договорів із постачальниками комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками комунальних послуг відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі були відкриті на попереднього користувача Майном. Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання примірника договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю: підписати і повернути Балансоутримувачу примірник договору; або подати Балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, які підлягають відшкодуванню Орендарем за договором. Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання від Балансоутримувача відповіді на свої зауваження, яка містить документальні підтвердження витрат, які підлягають відшкодуванню Орендарем, підписати і повернути Балансоутримувачу примірник договору. Орендар вживає заходів для укладення із постачальниками комунальних послуг договорів на постачання відповідних комунальних послуг протягом місяця з моменту отримання проектів відповідних договорів від Балансоутримувача. Орендар зобов`язаний надати Балансоутримувачу копії договорів, укладених із постачальниками комунальних послуг (п. 6.5);

- цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення). Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору (п. 12.1);

- якщо протягом строку дії договору відбувається зміна Орендодавця або Балансоутримувача Майна, новий Орендодавець або Балансоутримувач стає стороною такого договору шляхом складення акта про заміну сторони у договорі оренди державного майна (далі - акт про заміну сторони) за формою, що розробляється Фондом державного майна і оприлюднюється на його офіційному веб-сайті. Акт про заміну сторони підписується попереднім і новим Орендодавцем або Балансоутримувачем та в той же день надсилається іншим сторонам договору листом (цінним з описом). Акт про заміну сторони складається у трьох оригінальних примірниках. Новий Орендодавець або Балансоутримувач зобов`язаний (протягом п`яти робочих днів від дати його надсилання Орендарю) опублікувати зазначений акт в електронній торговій системі. Орендодавець або Балансоутримувач за цим договором вважається заміненим з моменту опублікування акта про заміну сторін в електронній торговій системі (п. 13.3).

Договір скріплений підписами та печатками Орендодавця, Орендаря та Балансоутримувача.

У день укладення Договору - 27.10.2021 між Балансоутримувачем та Орендарем, було оформлено та підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності, зі змісту якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності.

У подальшому, 25.09.2024 між Управлінням освіти Миколаївської міської ради та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Центрального району м. Миколаєва, у порядку передбаченому умовами п. 13.3 Договору оренди, було підписано Акт про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 27.10.2021 №7926.

Зі змісту вказаного Акту вбачається, що наказом управлінням комунального майна Миколаївської міської ради від 19.09.2024 №92/10.01-03 прийнято рішення про заміну Балансоутримувача за Договором оренди, укладеного в новій редакції. Відповідно до Наказу про заміну Балансоутримувача новим Балансоутримувачем за Договором оренди визначено Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Центрального району м. Миколаєва.

Позивач зазначає, що з моменту укладення Договору оренди та до моменту зміни Балансоутримувача за Договором відповідачем не було підписано договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю з позивачем, як і не було надано позивачу договорів із постачальниками комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач двічі звертався до відповідача з претензіями, в яких повідомляв останнього про обов`язок укласти відповідний договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг.

Так, за змістом претензії № 3635/13.01.01-04/14 від 11.10.2023, адресованої Голові правління Громадської організації «Кайрос-Олімпік», позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за Договором оренди, зокрема, в частині не укладення договорів на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Вказана претензія була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку та повернута відправнику за закінченням строку зберігання.

У подальшому, позивачем було направлено відповідачу претензію № 4243/13.01.01-04/14 від 31.10.2024, за змістом якої позивач повторно зазначає, що з моменту укладення Договору оренди до управління освіти не було надано договорів з постачальниками комунальних послуг та не було укладено договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг з управлінням обсвіти Миколаївської міської ради, як з балансоутримувачем орендованого майна.

Крім того, позивач повідомляє відповідача про наявну заборгованість з відшкодування вартості комунальних послуг, які були спожиті Громадською організацією «Кайрос-Олімпік» як Орендарем за визначеним Договором оренди станом на 01.10.2024.

Вказана претензія була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку та повернута відправнику за закінченням строку зберігання.

Також Управління освіти Миколаївської міської ради неодноразово зверталося з листами № 51285/13.01.01-07/23-2 від 22.12.2023, № 52286/13.01.01-07/23-2 від 28.12.2023, № 7975/13.01.01-12/24-2 від 16.04.2024 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради, в яких повідомляло Орендодавця про те, що всупереч умов Договору оренди Орендарем не було укладено з Балансоутримувачем договорів про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг; а також повідомляло Орендодавця про наявну у Орендаря заборгованість перед Балансоутримувачем з відшкодування оплати комунальних послуг.

Позивачем крім того надано суду копії листів Управління комунального майна Миколаївської міської ради до Громадської організації «Кайрос-Олімпік» № 45/10/01/08/24 від 23.01.2024, № 11109/10.01-08/24-2 від 02.05.2024, в яких Орендодавець повідомляв Орендаря про необхідність сплатити заборгованість з відшкодування оплати комунальних послуг та укласти договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг з Балансоутримувачем.

Водночас, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів направлення вказаних листів відповідачу.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається відсутність укладеного між позивачем (як Балансоутримувачем орендованого мана) та відповідачем (Орендарем орендованого майна) договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю.

При цьому, позивач зазначає, що всі рахунки за спожиті комунальні послуги, які були виставлені Управлінню освіти Миколаївської міської ради постачальниками комунальних послуг, були сплачені позивачем за рахунок бюджетних коштів з метою уникнення виникнення кредиторської заборгованості перед постачальниками комунальних послуг, та призвело до виникнення дебіторської заборгованості у відповідача перед позивачем.

За такого, з метою захисту свого порушеного права Управління освіти Миколаївської міської ради звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Громадської організації «Кайрос-Олімпік» заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги та пені, нарахованої внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, між сторонами виник спір стосовно оплати спожитих відповідачем, однак не оплачених комунальних послуг, що нараховані позивачем, як балансоутримувачем нерухомого майна, за період користування орендованим приміщенням на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 7926 від 27.10.2021.

Обов`язок орендаря (наймача) майна здійснювати оплату (компенсувати балансоутримувачу) витрат на комунальні послуги в орендованому приміщенні та витрат на утримання орендованого майна випливає з положень:

- статті 759 Цивільного кодексу України - щодо змісту правовідносин, що виникають з договору оренди;

- статті 174 Господарського кодексу України та статті 11 ЦК України - щодо підстав для виникнення господарських зобов`язань (цивільних прав та обов`язків).

Наведений обов`язок у спірних правовідносинах випливає також з п. п. 3.1, 6.5 Договору та п. 9.1 змінюваних умов Договору.

При цьому обов`язок орендаря нерухомого майна оплачувати комунальні послуги та витрати на утримання цього майна незалежно від укладеного договору у сфері комунальних послуг (хоча умова щодо цього узгоджена сторонами в пункті 6.5 Договору оренди) випливає також з положень ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Разом з тим, суд зазначає, що правова природа цих зобов`язань - що виникають з надання/споживання послуг, зумовлює врахування (при вирішенні питання/спору щодо виникнення обов`язку їх оплати, розміру та вартості для їх оплати) загальних положень Закону щодо надання/споживання/підстав для оплати послуг та відповідних особливостей, що регламентовані, зокрема положеннями статей 901, 903 ЦК України.

Так, ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст.903 ЦК України, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.

Водночас положення статей 901, 903 ЦК України, що презюмують виникнення правовідносин щодо надання послуг за договором, не виключають застосування до цих правовідносин у передбачених Законом випадках положень частини третьої статті 11 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно позиції, наведеної Верховним Судом у постановах від 07.06.2022 у справі № 911/27/21, від 16.11.2021 у справі №915/208/20, від 03.06.2022 у справі №915/104/21, обов`язок орендаря нерухомого майна оплачувати комунальні послуги та витрати на утримання цього майна незалежно від укладеного договору у сфері комунальних послуг (хоча умова щодо цього узгоджена сторонами в договорі оренди) випливає також з положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Правовідносини з надання/споживання/оплати комунальних послуг та послуг з утримання нерухомого майна мають розрахунково-фактичний характер, а виконання відповідного обов`язку - договірний. Тобто, за відсутності доказів факту надання/отримання та розміру отриманої (спожитої) орендарем відповідної послуги обов`язок з її оплати у нього не виникає.

Отже, для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди конкретного нерухомого майна, а факт споживання відповідної послуги орендарем та її розмір.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, стверджувані позивачем обставини щодо споживання відповідачем відповідних послуг в орендованому приміщенні на заявлену суму покладають на позивача тягар доказування (обов`язок довести) факту та розміру спожитих відповідачем відповідних послуг у заявлених у спірних правовідносинах періодах.

В обґрунтування розміру заявлених витрат за спожиті комунальні послуги позивачем долучено до матеріалів справи оформлені Управлінням освіти Миколаївської міської ради для Громадської організації «Кайрос-Олімпік» рахунки для оплати відшкодування комунальних послуг:

- рахунок № 1039 від 03.12.2021 на загальну суму 5 309,57 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з теплопостачання (5 196,39 грн), водопостачання (3,36 грн) та водовідведення (3,10 грн), а також електропостачання (106,72 грн) за листопад 2021 року);

- рахунок № 74 від 07.01.2022 на загальну суму 7 262,96 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з теплопостачання (7 129,35 грн), водопостачання (4,70 грн) та водовідведення (4,43 грн), а також електропостачання (124,48 грн) за грудень 2021 року);

- рахунок № 153 від 09.02.2022 на загальну суму 10 841,33 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з теплопостачання (10 641,27 грн), водопостачання (4,07 грн) та водовідведення (3,83 грн), а також електропостачання (192,16 грн) за січень 2022 року);

- рахунок № 479 від 15.12.2023 на загальну суму 4 154,86 (щодо оплати відшкодування за послуги з водопостачання (222,77 грн), водовідведення (220,36 грн) та електропостачання (3 711,73 грн) за 2023 рік);

- рахунок № 95 від 12.01.2024 на суму 45,64 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за січень 2024 року);

- рахунок № 156 від 15.03.2024 на загальну суму 102,50 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з водопостачання (17,53 грн) та водовідведення (16,51 грн) за період січень-березень 2024 року, а також оплати відшкодування за послуги з електропостачання (68,46 грн) за лютий 2024 року);

- рахунок № 219 від 15.04.2024 на суму 91,29 (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за березень 2024 року);

- рахунок № 294 від 08.05.2024 на суму 60,84 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за квітень 2024 року);

- рахунок № 364 від 13.06.2024 на суму 38,03 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за травень 2024 року);

- рахунок № 428 від 05.07.2024 на суму 113,26 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за червень 2024 року);

- рахунок № 496 від 05.08.2024 на суму 66,07 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за липень 2024 року);

- рахунок № 562 від 05.09.2024 на суму 9,74 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за серпень 2024 року);

- рахунок № 562 від 05.09.2024 на суму 19,48 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з електропостачання за вересень 2024 року);

- рахунок № 633/1 від 30.10.2024 на загальну суму 110 946,18 грн (щодо оплати відшкодування за послуги з теплопостачання за період з лютого 2022 року по вересень 2024 року).

За даними позивача відповідні рахунки щомісячно надсилалися відповідачу за допомогою засобів електронного зв`язку, зокрема через мобільний застосунок «VIBER».

На підтвердження обставин споживання відповідних комунальних послуг в орендованих приміщеннях позивачем надано копії договорів, укладених з постачальниками комунальних послуг (т. 1 а.с. 103-248), в яких наявна інформація щодо погодження постачання комунальних послуг до приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 105-А, зокрема:

- копії договорів про закупівлю послуги з постачання теплової енергії №2200-3 від 23.01.2024, з додатковими угодами до нього, №2200-3 від 17.01.2023, №2200-3 від 14.02.2022, №2200-3 від 01.11.2021, №2200-3 від 10.12.2021, акт обстеження від 06.03.2024;

- копії договору з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання №ЦВ/400/24-В від 29.02.2024, договорів з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) від 12.01.2023, №ЮВ/375/23-к від 12.01.2023;

- копії договорів про постачання електричної енергії споживачу №90/3 від 29.12.2022 з додатковими угодами до нього, №90/3 від 18.12.2023, з додатковими угодами до нього;

- копії договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії в межах бюджетного року №44/5229 від 18.01.2023, з додатковою угодою до нього, №44/5229 від 30.01.2024 з додатковою угодою до нього.

Крім того, на підтвердження обставин постачання комунальних послуг до орендованих приміщень за адресою позивачем надано суду копії виставлених Управлінню освіти Миколаївської міської ради рахунків, зі змісту яких вбачається постачання відповідних послуг саме до приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 105-А, зокрема:

- рахунки виставлені Миколаївським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» щодо послуг водопостачання та водовідведення, у т.ч. до об`єкту кімната школяра, 8 Березня, буд. 105А (т.1 а.с. 249-250, т. 2 а.с. 1-22);

- рахунки виставлені Приватним акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль» щодо послуг з постачання теплової енергії, у т.ч. до об`єкту теплоспоживання: кімната школяра Завод.буд.творч. вул. 8 Березня, 105-а (т. 2 а.с. 23-74, т. 4 а.с. 179-180);

- рахунки-розшифровки виставлені Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» щодо послуг з розподілу електричної енергії, у т.ч. до точки обліку кімната школяра, 8 Березня, буд. 105А (т. 2 а.с. 75-217).

Позивач також підтверджує факт понесення Балансоутримувачем витрат на оплату відповідних комунальних послуг, надаючи суду копії актів приймання-передачі наданих послуг/товарної продукції, а також платіжних доручень/інструкцій, у тому числі:

- щодо послуг з водопостачання та водовідведення (т. 2 а.с. 218-250, т. 3 а.с. 1-22);

- щодо послуг з постачання теплової енергії (т. 3 а.с. 23-130);

- щодо послуг з електропостачання та розподілу електричної енергії (т. 3 а.с. 131-250, т. 4 а.с. 1-178).

З урахуванням наведеного суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд зазначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, суд приходить до висновку, що докази, на підтвердження правомірності вимог Управління освіти Миколаївської міської ради про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на оплату комунальних послуг вірогідно підтверджують стверджувані позивачем обставини споживання відповідачем, як Орендарем, комунальних послуг у орендованих приміщеннях за спірний період та дозволяють суду дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

На переконання суду матеріалами справи підтверджуються факти постачання комунальних послуг до орендованих відповідачем приміщень та факти понесення позивачем витрат на їх оплату, які (витрати) підлягають покладенню на відповідача, як Орендаря відповідного нерухомого майна.

Суд вважає за необхідне відзначити, що ухилення орендаря від укладення договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на надання комунальних послуг є порушенням зобов`язання, передбаченого Договором оренди. При цьому, невиконання такого зобов`язання не звільняє відповідача від обов`язку укласти відповідні договори і після спливу визначеного у п. 6.5 строку протягом всього строку оренди.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не заперечено та не спростовано факту споживання комунальних послуг (теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання), то у відповідача наявний обов`язок щодо оплати спірних комунальних послуг на заявлену суму.

Так, виходячи зі змісту позовної заяви Управлінням освіти Миколаївської міської ради заявлено до стягнення з Громадської організації «Кайрос-Олімпік» заборгованість з відшкодування витрат за спожиті Орендарем комунальні послуги у загальній сумі 138 603,35 грн, у т.ч.:

- за відшкодування витрат за електропостачання за період з січня 2023 по вересень 2024 у розмірі 4224,56 грн;

- за відшкодування витрат за теплопостачання за період з листопада 2021 по вересень 2024 у розмірі 133 901,63 грн;

- за відшкодування витрат за водопостачання та водовідведення за період з березня 2023 по вересень 2024 у розмірі 477,16 грн.

За перевіркою суду сума виставлених Орендарю Балансоутримувачем рахунків за відшкодування витрат за електропостачання за період з січня 2023 року по вересень 2024 року складає 4224,56 грн (сума заявлена позивачем до стягнення з відповідача).

Сума виставлених Орендарю Балансоутримувачем рахунків за відшкодування витрат за теплопостачання за період з листопада 2021 року по вересень 2024 року складає 133 913,19 грн (водночас не виходячи за межі позовних вимог, з огляду на принцип диспозитивності господарського судочинства, суд враховуватиме визначену позивачем суму 133 901,63 грн).

Сума виставлених Орендарю Балансоутримувачем рахунків за відшкодування витрат за водопостачання та водовідведення за період з 2023 року по вересень 2024 року складає 477,17 грн (водночас не виходячи за межі позовних вимог, з огляду на принцип диспозитивності господарського судочинства, суд враховуватиме визначену позивачем суму 477,16 грн).

Суд зауважує, що за умовами Договору оренди (п. 6.5) передбачено як право Орендаря подавати Балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, які підлягають відшкодуванню, так і право Орендаря самостійно укласти договори з постачальниками комунальних послуг.

Відповідач не надав суду доказів реалізації будь-якого із вказаних прав, не спростував факту споживання комунальних послуг в орендованих приміщеннях.

За такого, позовні вимоги Управління освіти Миколаївської міської ради щодо стягнення з Громадської організації «Кайрос-Олімпік» заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені, та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню на суму заборгованості у загальному розмірі 26 462,84 грн, у тому числі:

- за несвоєчасне відшкодування витрат за електропостачання у розмірі 1 647,55 грн;

- за несвоєчасне відшкодування витрат за теплопостачання у розмірі 24 600,23 грн;

- за несвоєчасне відшкодування витрат за водопостачання та водовідведення у розмірі 215,06 грн.

Як на підставу для нарахування пені у спірних правовідносинах позивач посилається на п. 5.3 Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 05.09.2023 №1576, за змістом якого передбачено, що при несвоєчасному внесенні компенсації Орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми компенсації за кожен день прострочки.

Крім того, управління посилається на п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого до обов`язків споживачів комунальних послуг входить сплата пені у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положеннями статей 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку (аналогічна позиція викладена у постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі №908/1501/18).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 вказувала, що якщо умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч. 6 ст. 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію, то немає підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція.

Таким чином, враховуючи те, що відповідний договір про відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги між сторонами укладено не було, ні за формою, передбаченою Примірним договором, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 05.09.2023 №1576, ні у будь-якій іншій формі, а, отже сторонами у договірному порядку не було передбачено нарахування пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання, то вимога позивача про стягнення пені у розмірі 26 462,84 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги, відповідач, у порушення приписів ст. 73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність порушених прав позивача.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації «Кайрос-Олімпік» (Україна, 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.8 Березня, будинок 105-А; ) на користь Управління освіти Миколаївської міської ради (Україна, 54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Інженерна, будинок 3; ) заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача за спожиті орендарем комунальні послуги в сумі 138 603,35 грн та судовий збір у розмірі 2 542,56 грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 06.06.2025.

Суддя Н.О. Семенчук