ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1558/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни участі не брали,

від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" Свернюк С.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 12.03.2025,

у справі №915/1558/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни

до відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 013 956,93 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 р. Фізична особа-підприємець Шевчук Наталія В`ячеславівна звернулася з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки борг у загальній сумі 1013956,93 грн, з яких: 932074 грн основна заборгованість, 4965,97 грн 1% річних та 76916,96 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором на постачання товару №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 18.12.2024 відкрито провадження у справі №915/1558/24.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 у справі №915/1558/24 (суддя Мавродієва М.В.) позов задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни 932074 грн основного боргу по договору на постачання товару №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023, 4965,97 грн 1% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 76916,96 грн збитків від інфляції та 12167,48 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" взятих на себе зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості та компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат і 1% річних).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 у справі №915/1558/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення 1% річних у розмірі 4965,97 грн.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що заборгованість останнього перед позивачкою виникла не з вини Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а внаслідок незалежних від нього обставин, зокрема, фінансової кризи неплатежів, яка настала у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед відповідачем та суттєвим зменшенням обсягу відпуску електроенергії.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 07.04.2025 у справі №915/1558/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 22.04.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 призначено справу №915/1558/24 до розгляду на 28.05.2025 о 10:30.

У судовому засіданні 28.05.2025, проведеному в режимі відеоконференції, представник Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підтримав апеляційну скаргу; представник Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.44).

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 залишено без розгляду клопотання Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни б/н від 27.05.2025 (вх.№1124/25/Д1 від 28.05.2025), яке за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, внаслідок подання останнього з пропуском встановленого судом апеляційної інстанції процесуального строку та без клопотання про його продовження.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

16.08.2023 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (на теперішній час Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська АЕС" ("Покупець") та Фізичною особою-підприємцем Шевчук Наталією В`ячеславівною ("Постачальник") укладено договір на постачання товару №53-123-01-23-08451 (далі договір №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023), за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю, а Покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код 39220000-0 по ДК 021:2015 - Кухонне приладдя, товари для дому та господарства і приладдя для закладів громадського харчування (Господарські товари) у кількості, асортименті і за цінами, зазначеними у специфікації №1 (додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2022 року.

Відповідно до пункту 1.3 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 місцем виконання цього договору, у тому числі (але не виключно) місцем постачання, виконання грошових зобов`язань, місцем нарахування та сплати штрафних санкцій, виконання будь-яких зобов`язань, пов`язаних з якістю та комплектністю, є місто Южноукраїнськ.

Загальна вартість товару є твердою та складає разом без ПДВ 932074 грн. За даним договором оплата відбувається протягом 180 календарних днів після повного постачання товару згідно зі специфікацією №1 (додаток до договору №1) та виконання Постачальником умов пунктів 3.4, 6.1 цього договору. Штраф та пеня за несвоєчасну оплату не нараховуються (пункти 2.1, 2.2 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023).

В силу пунктів 3.1, 3.4 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 31.10.2023, на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Південноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" відповідно до правил Інкотермс-2010 з обов`язковою присутністю представника Постачальника. З товаром Постачальник надає Покупцю видаткову накладну (у трьох примірниках) та документи, які підтверджують якість товару.

Пунктом 3.5 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 передбачено, що датою постачання є дата отримання товару на складі Вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з пунктом 4.7 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 сторони домовились, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у разі невиконання умов оплати у встановлений термін покупець сплачує 1% річних від простроченої суми.

Положеннями пункту 6.1 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 визначено, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється згідно з вимогами нормативних та виробничих документів ДП "НАЕК Енергоатом", зокрема, Стандарту ДП "НАЕК "Енергоатом" - "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021.

У пунктах 9.1-9.3 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 вказано, що всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно з претензійним порядком. Сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Претензія підлягає розгляду в місячний строк, який обчислюється з дня її одержання. У разі незадоволення претензій або не отримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

За умовами пункту 12.1 договору №№53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а також приймати поставлені товари згідно з розділом 6.

Відповідно до підпункту 12.4.1 пункту 12.4 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Договір вступає в силу до 31.12.2023 з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою з боку Покупця і діє включно, а в частині виконання Постачальником гарантійних зобов`язань та в частині виконання Покупцем зобов`язань по оплаті до повного їх виконання. Продовження строку дії договору можливе до його закінчення шляхом укладання відповідної додаткової угоди (пункт 13.1 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023).

Додатком №1 до договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 виступає специфікація №1 на загальну суму 932074 грн (з ПДВ), в якій сторонами погоджені найменування і тип товару, його технічні характеристики (ГОСТ, ТУ, ДСТУ), код згідно з УКТ ЗЕД, виробник, одиниця виміру, кількість, ціна.

У період з 04.10.2023 по 14.11.2023 позивач відвантажив відповідачеві визначений у специфікації №1 (додатку №1 до договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023) товар на загальну суму 932074 грн, що підтверджується низкою підписаних без зауважень видаткових накладних, а саме: №132 від 04.10.2023 на загальну суму 57829 грн, №134 від 10.10.2023 на загальну суму 187236 грн, №135 від 10.10.2023 на загальну суму 174762 грн, №136 від 11.10.2023 на загальну суму 90748 грн, №139 від 16.10.2023 на загальну суму 102093 грн, №141 від 20.10.2023 на загальну суму 128373 грн, №148 від 27.10.2023 на загальну суму 102240 грн, №161 від 09.11.2023 на загальну суму 35737 грн, №165 від 14.11.2023 на загальну суму 53056 грн.

У матеріалах справи також містяться копії ярликів на придатну продукцію №5-1068 від 08.11.2023, №7-185 від 10.11.2023, №5-1095 від 23.11.2023 та №5-1099 від 01.12.2023.

В адресованій відповідачеві претензії б/н від 16.07.2024, надісланій останньому засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення), Фізична особа-підприємець Шевчук Наталія В`ячеславівна, посилаючись на неналежне виконання Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" взятих на себе зобов`язань за договором №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, просила погасити відповідну заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 1% річних.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивачки про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 1013956,93 грн, з яких: 932074 грн основна заборгованість, 4965,97 грн 1% річних та 76916,96 грн інфляційні втрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачкою факту неналежного виконання Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" взятих на себе зобов`язань за договором №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023, що зумовило правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості та компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат і 1% річних).

Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни 1% річних у розмірі 4965,97 грн, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 у справі №915/1558/24 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 932074 грн основної заборгованості та 76916,96 грн інфляційних втрат Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, оскільки за умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області щодо наявності правових підстав для задоволенні позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Шевчук Наталії В`ячеславівни 1% річних у сумі 4965,97 грн з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою укладений між сторонами договір №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 є договором поставки.

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Двосторонній характер зобов`язань поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З виникненням таких зобов`язань постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Отже, договір №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

В силу узгоджених сторонами умов договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 відповідач був зобов`язаний здійснити оплату вартості товару протягом 180 календарних днів після його повного постачання згідно зі специфікацією №1, тобто у строк до 29.05.2024, між тим вказаних зобов`язань Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" не виконало, у зв`язку з чим у останнього перед позивачкою утворилася основна заборгованість у сумі 932074 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас при зверненні до суду з такими вимогами саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування інфляційних та відсотків річних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову, і ці суми та дати можуть не співпадати з повною сумою боргу та повним періодом прострочки. Це є правом кредитора, а суд тільки перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.

Згідно з пунктом 4.7 договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023 сторони домовились, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у разі невиконання умов оплати у встановлений термін покупець сплачує 1% річних від простроченої суми.

Позивачем у цій справі було заявлено до стягнення з відповідача 1% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 30.05.2024 по 11.12.2024 у розмірі 4965,97 грн.

Жодних доводів щодо неправильності проведеного позивачкою розрахунку 1% річних скаржником не наведено.

Між тим, перевіривши проведений Фізичною особою-підприємцем Шевчук Наталією В`ячеславівною розрахунок 1% річних, апеляційний господарський суд зазначає про його арифметичну та методологічну правильність, відтак у зв`язку з неналежним виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості товару, поставленого на підставі договору №53-123-01-23-08451 від 16.08.2023, позивачкою правомірно нараховано 1% річних у сумі 4965,97 грн.

Посилання апелянта на відсутність його вини у виникненні заборгованості перед позивачкою та його скрутне матеріальне становище, що зумовлене фінансовою кризою неплатежів, яка настала у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед відповідачем, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на таке.

Укладаючи договір, на підставі якого заявлено позовні вимог у цій справі, сторони чітко, на власний розсуд, погодили умови проведення розрахунків за товар і не ставили їх в залежність від інших обставин, при цьому спірний правочин за своїми умовами не передбачає проведення відповідачем розрахунків лише за наявності у нього необхідної суми коштів.

Відтак, зважаючи на вимоги частини першої статті 625 Цивільного кодексу України та принцип свободи договору, у даному випадку відповідач не може бути звільнений від обов`язку з відшкодування кредиторові відсотків річних, нарахованих внаслідок невиконання ним грошового договірного зобов`язання.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Проте, в силу статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання (постанови Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №910/3011/19 та від 03.04.2018 у справі №908/1076/17).

Твердження скаржника про перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані жодним чином не зумовлюють існування підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, а відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення саме грошових зобов`язань за нормами статті 625 Цивільного кодексу України, норми якої застосовуються без наявності вини у простроченні такого виконання.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 1% річних у розмірі 4965,97 грн.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 24.02.2025 у справі №915/1558/24 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2025 у справі №915/1558/24 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук