ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Cправа № 902/30/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Немирівської окружної прокуратури (22800, Вінницька область, місто Немирів, вулиця Шевченка, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909)

в інтересах держави в особі:

позивача - Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради (22600, Вінницька область, Вінницький район, смт. Оратів, вул. Героїв Майдану, 78, ідентифікаційний код юридичної особи 41599050)

до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке Шосе, будинок 122, ідентифікаційний код юридичної особи 01880670)

про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю товару та стягнення грошових коштів у розмірі 167 347,18 гривень

за участю:

прокурора - Суходоля М.В., згідно посвідчення

представник позивача - не з`явився

представник відповідача - адвокат Руденко Т.С. згідно ордеру

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 10.01.2025 року надійшла позовна заява № 54-97-25 від 08.01.2025 (вх. № 31/25 від 10.01.2025) Керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради до Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" з такими вимогами:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 12.09.2022 до договору № 93 від 08.07.2022 про закупівлю товару, укладеного між Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради та Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо";

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради грошові кошти в сумі 167 347,18 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 15.01.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 902/30/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13 лютого 2025 року о 12:30 год.

29.01.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 29.01.2025 (вх. № 01-34/934/25 від 29.01.2025) у якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

04.02.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив № 54-433-25 від 31.01.2025 (вх. № 01-34/1140/25 від 04.02.2025) із запереченнями щодо викладеного у відзиві.

05.02.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповіді на відзив № б/н від 05.02.2025 (вх. № 01-34/1218/25 від 05.02.2025).

13.02.2025 на електронну адресу суду від прокурора надійшли пояснення № 54-649вих-25 від 13.02.2025 (вх. № 01-34/1507/25 від 13.02.2024). Також ідентичні пояснення надійшли на поштову адресу суду 14.02.2025 (вх. № 01-34/1558/25).

Судове засідання 13.02.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 19.02.2025 судом повідомлено учасників справи про призначення підготовчого засідання на 04 березня 2025 року об 11:30 год.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі № 902/30/25 та призначено справу № 902/30/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 03.04.2025 о 12:00 год.

03.04.2025 року від прокурора надійшло клопотання від 03.04.2025 (вх. № 01-34/3427/25) про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням на лікарняному та неможливістю забезпечити явку у судове засідання.

У судовому засіданні 03.04.2025 суд постановив ухвалу про задоволення клопотання прокурора та відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 01.05.2025 року о 15:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

За наслідками судового засідання 01.05.2025 року, суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 15:00 год. 20.05.2025 року.

12.05.2025 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення № б/н від 12.05.2025 (вх. № 01-34/5008/25 від 12.05.2025).

На визначену судом дату у судове засідання з`явився прокурор та представник відповідача. Позивач правом участі уповноваженого представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином ухвалою від 01.05.2025 про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами.

Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

Після перерви у судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти молоді та спорту Оратівської селищної ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 12.09.2022 до договору № 93 від 08.07.2022 про закупівлю товару, укладеного між Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради та Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради безпідставно сплачених грошових коштів в сумі 167 347,18 гривень.

На обгрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що у 2022 році Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради шляхом застосування процедури відкритих торгів проведено закупівлю щодо предмету закупівлі «Тверде паливо» ДК 021:2015:09110000-3, а саме вугілля кам`яного марки ДГ (13-25) у кількості 240 тонн, вугілля кам`яне АМ (13-25) у кількості 25 тонн та брикети торф`яні у кількості 200 тонн, очікуваною вартістю 3 600 000 грн (ЦА-2022-06-07-003417-а).

За результатами проведеної процедури, 08.07.2022 між Відділом освіти, як покупцем, та ПАТ «Вінницяоблпаливо», як постачальником укладено договір № 93 про закупівлю товару.

За цим договором ПАТ "Вінницяоблпаливо" взяло на себе зобов`язання поставити Відділу освіти "Тверде паливо" ДК 021:2015:09110000-3, а саме: вугілля кам`яне марки ДГ (13-25) у кількості 240 тонн за ціною 7680 грн за 1 тонну з ПДВ; вугілля кам`яне марки АМ (13-25) у кількості 25 тонн за ціною 12000 грн за 1 тонну з ПДВ; брикети торф`яні у кількості 200 тонн, за ціною 7152 грн за 1 тонну з ПДВ.

12.09.2022 сторонами укладено додаткову угоду № 1 відповідно до якої внесено зміни до додатку №1 Специфікація, що кількості та вартості вугілля кам`яного марки ДГ (13-25), зменшено кількість товару до 218,21 тонн та збільшено вартість заа одиницю товару до 8447 грн за 1 тонну з ПДВ.

Внаслідок укладеної додаткової угоди №1 від 12.09.2022 ціна на вугілля кам`яне марки ДГ (13-25) збільшилась з 7680 грн за 1 тонну з ПДВ до 8447 грн за 1 тонну з ПДВ, а кількості зменшилася з 240 тонн до 218,21 тонн, інші позиції залишилися без змін.

Підставою для збільшення ціни на вугілля згідно з умовами додаткової угоди № 1 є експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №0-173 від 07.06.2022, яким встановлено вартвсть вугілля та паливних брикетів станом на червень 2002 року, та експертний висновок Черкаської торгово- промислової палати №0-301 від 01.09.2022, яким встановлено вартість вугілля марки ДГ (13-25) станом на 31.08.2022.

На думку прокурора зазначені експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати не підтверджують коливання ціни на предмет закупівля, не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у них відсутня інформація щодо вартості кам`яного вугілля на конкретну дату в порівнянні з попередніми періодами - на дату укладання договору, на дату укладення угоди про підвищення ціни чи будь- які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку за період з дати укладення договору по дату внесення змін в договір, або з дати попереднього внесення змін по дату поточного внесення змін.

За твердженням прокурора, належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору відповідачем не надано, а тому укладення спірної додаткової угоди, якою збільшено ціну вугілля здійснено безпідставно.

Прокурор вважає, що додаткова угода до договору № 1 укладена з порушенням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання її недійсною.

На думку прокурора, недійсна додаткова угода не породжує правових наслідків, тому правовідносини між позивачем та відповідачем щодо ціни на вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 поставленого за договором № 93 від 08.07.2022 мали регулюватись специфікацією до договору у первинній редакції, згідно якої відповідач зобов`язався поставити Відділу освіти вугілля кам`яне марки ДГ (13-25) у кількості 240 тонн за ціною 7680 грн за 1 тонну з ПДВ.

На виконання умов договору відповідачем було фактично поставлено 218,21 тонн вугілля кам`яного марки ДГ (13-25), отже вартість поставленого відповідачем вугілля кам`яного марки ДГ (13-25) за ціною 7680 грн за 1 тону з ПДВ мала становити 1675852,8 грн. Проте, позивач за вказаний обсяг поставленої продукції фактично сплатив відповідачу 1843199,98 грн.

За твердженням прокурора внаслідок укладення спірної додаткової угоди № 1 позивачем фактично не отримано вугілля кам`яного марки ДГ (13-25) на суму 167 347,18 гривень (1843199,98 - 1675852,8), тому відповідач зобов`язаний повернути вказану суму позивачу на підставі статті 670 ЦК України.

З огляду на викладене, прокурор просить визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 12.09.2022 року до договору закупівлі товару внаслідок недотримання сторонами вимог чинного законодавства під час її укладення, а також стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 167 347,18 гривень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Заперечуючи проти позову відповідач зауважив про укладення між сторонами 08.07.2022 договору про закупівлю товару №93 та що згідно з пунктами 12.1, 12.3. договору сторони погодили про оформлення змін до вказаного договору шляхом укладення додаткової угоди із зазначенням про те, що пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтовання необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідач зазначив, що згідно пункту 14.1. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Відповідач зауважив, що сторонами визначено у договорі (додатку №1 до договору) кількість поставки та зокрема вартість вугілля кам`яного ДГ 13-25 за ціною за одиницю товару - 7 680,00 грн. з ПДВ; всього вартість поставки - 3 573 600,00 гривень з ПДВ та про те, що відповідач звертався до позивача з листом №271 від 01.09.2022 щодо погодження відпускної ціни вугілля кам`яного (збільшення ціни до 10%) та підписання додаткової угоди до договору з визначенням вартості вугілля кам`яного ДГ 13-25 за ціною за одиницю товару у розмірі 8 447,00 гривень за 1 тонну з ПДВ у зв`язку із коливанням ціни на ринку в період з липня 2022 року по вересень 2022 року вугілля марки ДГ 13-25 в межах 25,64-41,86% (на підставі висновків Черкаської ТПП (вартість червень 2022/ вересень-серпень 2022).

На переконання відповідача, ПрАТ "Вінницяоблпаливо" повідомило Відділ освіти, молоді та спорту Оратівської с/р про коливання ціни товару - вугілля кам`яного ДГ 13-25, зазначивши ціну товару на момент укладання договору та на момент звернення до Черкаської ТПП, а також відсоткове співвідношення такого коливання, надавши документальне підтвердження, а саме: висновки Черкаської ТПП №О-173 від 07.06.2022 року та №О-301 від 01.09.2022 року та надалі між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 12.09.2022 до договору.

На думку відповідача, укладання додаткової угоди №1 від 12.09.2022 року до договору про закупівлю товару №93 від 08.07.2022 було здійснено з дотриманням норм діючого законодавства, у межах зміни ціни за одиницю товару до 10%, загальна сума договору залишилася незмінною, баланс інтересів сторін збережено, а тому у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Прокурор у відповіді на відзив зазначив, що надані в обґрунтування необхідності внесення змін в договір експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у них відсутня інформація щодо вартості кам`яного вугілля на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами - на дату укладання договору, на дату укладення угоди про підвищення ціни чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку за період з дати укладення договору по дату внесення змін в договір, або з дати попереднього внесення змін по дату поточного внесення змін; вказані висновки за своїм змістом є лише документами довідково-інформаційного характеру; не містять точної інформації про факт коливання цін на вугілля кам`яне у порівняні з дати укладення договору та на момент звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару.

Також прокурор зазначив, що супровідний лист №271 від 01.09.2022 не є доказом наявності коливання ціни на одиницю товару, оскільки виданий некомпетентною організацією та не містить інформації про чинну ринкову ціну на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).

Прокурор зауважив, що споживач мав беззаперечне право на отримання кам`яного вугілля по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, однак без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача про збільшення ціни підписав оскаржувану додаткову угоду, внаслідок чого ціна вугілля збільшилася на 10%, а обсяг поставки за договором істотно зменшився, відтак поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

З урахуванням наведеного, прокурор просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що надана ПрАТ "Вінницяоблпаливо" інформація про ринкову вартість по Україні вугілля кам`яного марки ДГ 13-25 у закупівлях, що проводилися в період з липня по вересень 2022 року по ідентифікатору закупівель із системи публічних закупівель у вигляді таблиці, на його переконання підтверджує обставину, що ціна 1 тонни вугілля кам`яного ДГ 13-25, зазначеної у спірному договорі та у додатковій угоді до договору є значно нижчою, ніж у інших процедурах закупівлі за тотожним предметом закупівлі, що на його думку свідчить про те, що відповідач не мав на меті отримати найвигіднішу ціну на тверде паливо.

Також відповідач зауважив, що згідно з листом від 27.01.2025 Відділ освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради не вбачає порушень Закону України "Про публічні закупівлі" при укладанні додаткової угоди №1 від 12.09.2022, а тому на переконання відповідача підстави для представництва інтересів держави в суді відсутні.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

На обгрунтування своїх правових позицій відповідачем подавалися письмові пояснення щодо обставин справи та спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відділом освіти молоді та спорту Оратівської селищної ради проведено закупівлю UA-2022-06-07-003417-а за предметом закупівлі: вугілля кам`яне, брикети торф`яні, код за Єдиним закупівельним словником: ДК 021:2015:09110000-3: тверде паливо зі строком поставки до 31 грудня 2022 року https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-06-07-003417-a (т.1 а.с. 23-24).

За результатами проведеної закупівлі 08.07.2022 року між Відділом освіти молоді та спорту Оратівської селищної ради (далі - покупець, позивач) та переможцем закупівлі Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю товару № 93 (далі - договір) (т.1 а.с. 25-34).

Згідно пункту 1.1. договору постачальник взяв на себе зобов`язання передати (поставити) покупцю товар - вугілля кам`яне, брикети торф`яні (Д1

Найменування, кількість та якісні показники товару визначені у пункті 1.2. договору.

Згідно пункту 3.1. договору ціна договору становить 3 573 600,00 грн (три мільйони п`ятсот сімдесят три тисячі шістсот грн. 00 коп.) з ПДВ.

Пунктом 3.3. договору визначено, що сторони можуть внести зміни до договору щодо зміни ціни у випадках, передбачених договором та Законом України "Про публічні закупівлі" шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, яка являється його невід`ємною частиною.

Пунктом 5.1 договору визначено, що строк (термін) поставки (передачі) товару до 31.12.2022 р.

Пунктами 12.1. - 12.3 договору передбачено, що зміни до договору про закупівлю оформляються шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) та є невід`ємною частиною. Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування.

Згідно пункту 13.1. договору договір про закупівлю набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині взятих зобов`язань - до повного їх виконання.

За змістом пункту 14.1. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця. Сторони можуть внести зміни до договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця, а також у випадку зменшення обсягу споживчої потреби товару. В такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів;

збільшення, ціни за одиницю товару до-10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення, суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10 % від ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до покупця щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за цим договором.

Відповідно до умов договору сторонами підписано специфікацію до договору (додаток № 1), якою погоджено найменування товару, його кількість, ціну за 1 тонну та технічні характеристики товару (т. 1 а.с. 32).

Судом установлено, що 12.09.2022 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони домовилися збільшити ціну товару до 10% без збільшення суми визначеної в договорі про закупівлю товару, внести зміни до пункту 1.2. договору та викласти додаток № 1 до договору (специфікацію) у новій редакції (т. 1 а.с. 33-34).

Внесеними змінами сторони збільшили ціну вугілля кам`яного ДГ 13-25 з 7 680,00 грн. з ПДВ за тонну до 8 447,00 грн. з ПДВ та зменшили обсяг поставки вугілля кам`яного ДГ 13-25 з 240 тонн до 218,21 тонн.

Як убачається із матеріалів справи, підставою для внесення змін до договору став лист відповідача № 271 від 01.09.2022 адресований позивачу, у якому відповідачем викладено пропозицію щодо зміни договірної ціни твердого палива (вугілля кам`яного ДГ 13-25) у зв`язку із коливанням ціни на ринку в бік збільшення, до якого відповідачем долучені експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати, якими постачальник обгрунтовував необхідність перегляду та зміни ціни за договором (т. 1 а.с. 35-38).

Отже, зміна умови договору щодо ціни та обсягу твердого палива (вугілля кам`яного ДГ 13-25) була здійснена сторонами шляхом укладення спірної додаткової угоди №1.

Судом установлено, що на підставі договору від 08.07.2022 року та відповідно до накладних відповідачем передано, а позивачем прийнято вугілля кам`яне ДГ 13-25 у кількості 218,21 тонн (т.1 а.с. 39, 41, 43).

На підставі підписаних сторонами накладних позивачем сплачено відповідачу визначену у накладних вартість переданого вугілля кам`яного ДГ 13-25 у загальному розмірі 1 843 199,98 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями (т.1 а.с. 40, 42, 44).

Із досліджених судом накладних та платіжних інструкцій вбачається, що після 12.09.2022 року поставка вугілля кам`яного ДГ 13-25 та оплата були здійснені за ціною, визначеною у додатковій угоді № 1 від 12.09.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову в цій справі є матеріально - правові вимоги прокурора про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 12.09.2022 до договору № 93 від 08.07.2022 про закупівлю товару, укладеного між Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради та Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради грошових коштів в сумі 167 347,18 гривень.

Згідно статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі N 927/491/19 викладено висновок, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховною Суду від 25 лютого 2021 року у справі N 912/9/20, від 19 серпня 2020 року у справі N 923/449/18.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Зважаючи на докази, подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначеного прокурором позивача, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Відділу освіти молоді та спорту Оратівської селищної ради у цій справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин судом враховано таке.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання недійсною додаткової угоди до договору закупівлі та стягнення грошових коштів в сумі 167 347,18 гривень.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади врегульовані Законом України "Про публічні закупівлі" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 25 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами пункту 6 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

За змістом пункту 15 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" найбільш економічно вигідна тендерна пропозиція/пропозиція - тендерна пропозиція/пропозиція, що визнана найкращою за результатами оцінки тендерних пропозицій/пропозицій відповідно до статті 29 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" одними із принципів здійснення публічних закупівель є максимальна економія, ефективність та пропорційність.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частин 1-3 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір закупівлі товару є договором поставки товару.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1, 3 статті 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно частини 2 статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до частин 1-3 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За змістом частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Надаючи оцінку правомірності зміни ціни товару за договором, укладеним за результатами публічної закупівлі, необхідно враховувати приписи Закону України "Про публічні закупівлі", які регламентують підстави, умови та межі внесення змін до договорів, укладених за процедурою закупівлі.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Верховний Суд у постановах від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22 наголосив, що системний аналіз положень частини першої статті 525, статті 526, частини першої статті 651 Цивільного кодексу України та положень частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 зазначав, що механізм (методика, спосіб) визначення відсотку коливання ціни товару на ринку, формування критерія, ознаки значного/незначного коливання ціни на товар оцінюються судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням всіх обставин справи, специфіки товару, терміну дії договору про закупівлю тощо і не може ставитися у залежність від висновку суду у одній окремо взятій справі чи обмежуватися будь-якими порівняннями з іншими справами.

У постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19 від 18 червня 2021 року зазначено, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Верховним Судом у постанові від 27.07.2021 у справі № 922/2030/20 зауважено, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

У постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2019 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 16.02.2019 у справі № 910/6790/18 зазначено, що внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни товару на ринку, при цьому таке коливання повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

У свою чергу, у постанові від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18 з подібних правовідносин Верховний Суд вказав, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (пункт 8.10 постанови).

Пунктом 3.3. договору закупівлі визначено, що сторони можуть внести зміни до договору щодо зміни ціни у випадках, передбачених договором та Законом України "Про публічні закупівлі" шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, яка являється його невід`ємною частиною.

За змістом пункту 14.1. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення, ціни за одиницю товару до-10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення, суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10 % від ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до покупця щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за цим договором.

Враховуючи викладене, внесення змін до договору в частині зміни ціни товару є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту внесення змін на підставі укладеної додаткової угоди.

Судом установлено, що у запиті на цінову пропозицію щодо закупівлі на 2022 рік твердого палива Відділ освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради № 315 від 01.06.2022 просив постачальників, зокрема і відповідача надати цінову пропозицію, у якій зазначити вартість 1-ї тони вугілля та брикетів торф`яних з доставкою до підпорядкованих навчальних закладів (загальноосвітні школи, дошкільні навчальні заклади) Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради відповідно на наведеного у запиті переліку та місцезнаходження навчальних закладів (т. 1 а.с. 252-253).

Як убачається із комерційної пропозиції Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" від № 78 від 02.06.2022 відповідач пропонував до постачання у 2022 році з доставкою до навчальних закладів замовника вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 за ціною 7 700,00 грн., за тонну з ІІДВ (т. 1 а.с. 254 зворот).

В обгрунтуванні технічних та якісних характеристик закупівлі Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради зазначено, що очікувана вартість та обгрунтування очікуваної вартості предмета закупівлі становить 3 600 000,00 грн. Визначення очікуваної вартості предмета закупівлі обумовлене аналізом по навчальних закладах (загально-освітнім школам та їх філіях, дошкільних навчальних закладах) використанням вугілля та торфобрикетів за попередній аналогічний період та згідно з діючими ринковими цінами, отриманими від потенційних постачальників комерційних пропозицій (т. 1 а.с. 250-251).

Відповідно до розділу V тендерної документації замовника на закупівлю товару оцінка тендерних пропозицій здійснюється на основі критерію «Ціна» (т. 1 а.с. 226-239).

Отже, відповідача визнано переможцем закупівлі з огляду на запропоновану ним меншу ціну предмету закупівлі у порівнянні із ціновими пропозиціями інших учасників закупівлі.

При цьому, відповідач брав на себе зобов`язання з поставки твердого палива за ціною та у обсязі визначеними у договорі закупівлі протягом всього строку дії договору.

Судом установлено, що станом на момент підписання договору закупівлі сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну, обсяг поставки та строк виконання зобов`язань.

Ціна вугілля кам`яного марки ДГ 13-25, яка зазначена у специфікації до договору відповідала ціні цього вугілля, що була зазначена у комерційній пропозиції відповідача під час участі у закупівлі.

Враховуючи ціну вугілля кам`яного ДГ 13-25 погоджену сторонами у договорі та ціну вугілля кам`яного ДГ 13-25 за наслідком укладення спірної додаткової угоди, за розрахунком суду ціну вугілля внаслідок укладення спірної додаткової угоди було збільшено на 9,99% від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (8 447,00 грн. (ціна товару за додатковою угодою до договору за 1 тонну з ПДВ) х 100 : 7680,00 гривень (ціна товару за договором за 1 тонну з ПДВ) = 109,986979 %; 109,986979 - 100 = 9,986979 = 9,99%).

Відповідач зазначив, що необхідність укладення оспорюваної додаткової угоди до договору обумовлена коливанням ціни на ринку твердого палива у бік збільшення.

Обгрунтовуючи необхідність внесення змін до договору, відповідач у листі № 271 від 01.09.2022 адресованого позивачу послався на коливання ціни на ринку на вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 у бік збільшення, що, на його думку, підтверджується доданими до листа експертними висновками Черкаської торгово-промислової палати (т. 1 а.с. 35-38).

Судом установлено, що листом від № 271 від 01.09.2022 відповідач звернувся до позивача, у якому з посиланням на наявне коливання ціни на ринку в період з липня 2022 року по вересень 2022 року на вугілля марки ДГ 13-25 в межах 25,64-41,86 % на підставі висновків Черкаської торгово-промислової палати просив погодити відпускну ціну вугілля кам`яного (збільшення ціни до 10%) і у разі погодження підписати додаткову угоду №1 з наступними цінами: ДГ 13-25 - 8447,00 грн. за 1 тонну з ПДВ.

Як убачається із долученого до листа висновку Черкаської торгово-промислової палати від 01.09.2022 №О-301 завданням експертизи (довідково-інформаційне) є надання інформації про ринкову вартість вугілля ДГ 13-25 станом на 31.08.2022 в Україні.

За змістом пункту 6 висновку, експертизою встановлено згідно із завданням експертизи та на підставі інформації пропозицій постачальників вугілля в Україні та інформації мережі Інтернет, що ринкова вартість вугілля марки ДГ 13-25 станом на 31.08.2022 становить 9800-12200 грн. з ПДВ.

У примітках до висновку зазначено, що на коливання вартості вугілля впливають: форма оплати; виробник, обсяги партії, якісні показники та інші ціноутворюючі фактори та зауважено, що інформація, яка надана в експертному висновку має довідковий характер.

У пункті 14.1. договору закупівлі передбачено, що наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку.

Водночас, наданий відповідачем експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 01.09.2022 не підтверджує обставину коливання ціни на ринку вугілля кам`яного марки ДГ 13-25 на дату укладання додаткової угоди № 1 від 12.09.2022, оскільки містить інформацію лише щодо ринкової ціни на вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 станом на 31.08.2022, однак не містить інформації про коливання ціни на вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 за період між датою укладення договору та датою дослідження (31.08.2022).

Судом також взято до уваги, що наданий відповідачем висновок не містить відомостей щодо коливання ціни на ринку у порівнювальних умовах з огляду на територію досліджуваного ринку, умови поставки товару, умови оплати, співставні періоди на дату укладення договору та дату дослідження.

У наданому відповідачем висновку Черкаської торгово-промислової палати від 01.09.2022 відсутній аналіз ціни вугілля на конкретну дату у порівнянні з попереднім періодом (датою укладання договору), чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни вугілля на ринку у бік збільшення у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підтвердження підстав для укладення спірної додаткової угоди.

Інших документів, які би підтверджували коливання ціни на ринку у бік збільшення, як документально-обгрунтованої підстави для укладення спірної додаткової угоди відповідачем станом на дату укладення спірної додаткової угоди позивачу не надано.

У свою чергу, надані відповідачем під час розгляду справи копії договорів закупівлі, що укладені третіми особами на підтвердження обставини коливання ціни на ринку твердого палива, суд відхиляє, оскільки за умовами договору закупівлі, укладеного між позивачем та відповідачем такі документи та відомості, що у них містяться не є належними доказами коливання ціни у бік збільшення та підставою для перегляду ціни після укладення договору закупівлі.

Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21 виснував, що використання для змін істотних умов договору закупівлі довідок із відсутністю відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, відсутністю аналізу вартості товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору є неправомірним.

У постанові від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21 Верховним Судом зазначено, що виключно коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Судом враховано, що під час звернення відповідача до позивача із пропозицією щодо внесення змін до договору в частині збільшення ціни на вугілля, відповідач лише зазначив про коливання ціни вугілля на ринку, проте не надав доказів та не обгрунтував належним чином тієї обставини, що підвищення ціни на ринку об`єктивно унеможливлювало виконання договору за ціною запропонованою у комерційній пропозиції під час процедури закупівлі та визначеної у договорі закупівлі та не повідомив жодних причин, через які виконання укладеного договору стало для постачальника надалі вочевидь невигідним.

Положеннями частини 5 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що замовники, учасники процедур закупівлі повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.

Суд зауважує, що беручи участь у процедурі публічних закупівель, відповідач самостійно запропонував ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, усвідомлювало свої комерційні ризики щодо поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору.

Укладення додаткової угоди до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності обгрунтованих підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано замовником під час визначення переможця закупівлі та підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі". Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що внесення змін до договору в частині зміни ціни вугілля у бік збільшення не можна вважати обґрунтованим та таким, що підтверджене документально.

Отже, передбачений пунктом 14.1. договору порядок внесення змін до договору в частині надання постачальником належного документального обґрунтування коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення на ринку сторонами не дотримано.

З викладеного вбачається, що укладення додаткової угоди № 1 від 12.09.2022 до договору закупівлі товару відбулося з порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Положеннями частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що додаткова угода № 1 від 12.09.2022 до договору закупівлі від 08.07.2022, укладеного між Відділом освіти молоді та спорту Оратівської сільської ради та відповідачем укладена з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для визнання цієї додаткової угоди недійсною на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради грошових коштів в сумі 167 347,18 гривень суд враховує таке.

Як убачається із змісту позову у якості фактичних та правових підстав вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 167 347,18 гривень прокурор зазначив, що оскільки додаткова угода є недійсною та не породжує правових наслідків, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо ціни на вугілля кам`яне марки ДГ (13-25) поставленого за договором № 93 від 08.07.2022 повинні регулюватись додатком 1 до договору - специфікацією, відповідно до якої ПАТ «Вінницяоблпаливо» взяло на себе зобов`язання поставити позивачу вугілля кам`яне марки ДГ 13-25 у кількості 240 тонн за ціною 7680 грн за 1 тонну з ПДВ.

Прокурор зазначив, що відповідачем було фактично поставлено 218,21 тонн вугілля кам`яного марки ДГ (13-25) та вартість поставленого відповідачем вугілля кам`яного марки ДГ (13-25) за ціною 7680 грн за 1 тону з ПДВ мала становити 1 675 852,8 грн. Проте, позивач за вказаний обсяг поставленої продукції фактично сплатив відповідачу 1843199,98 грн.

За доводами прокурора, оскільки позивач не отримав вугілля кам`яного марки ДГ 13-25 на суму 167 347,18 грн (1843199,98 - 1675852,8) грн, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти у сумі 167 347,18 гривень на підставі частини 1 статті 670 ЦК України, згідно якої, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За позицією прокурора належним способом захисту у справах щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору, укладеного за результатами публічних закупівель, є стягнення надлишково сплачених грошових коштів на підставі статті 670 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеною в постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, яка вирішувала питання щодо належного способу захисту у таких правовідносинах.

Надаючи оцінку наведеним доводам прокурора суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. З`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, яким з урахуванням спірних правовідносин є висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 20.11.2024.

Положеннями частини 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Застосування реституції спрямоване на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Недійсність спірної додаткової угоди означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором та специфікацією до нього у первісній редакції, тобто і поставка вугілля і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов первісної редакції договору.

Згідно зі специфікацією (додаток № 1 до договору закупівлі) у первісній редакції ціна за 1 тонну вугілля кам`яного ДГ 13-25 становить 7 680,00 гривень з ПДВ.

Як убачається із підписаних позивачем та відповідачем накладних та не спростовано сторонами, відповідачем поставлено позивачу 218,21 тонн вугілля кам`яного ДГ 13-25.

Судом установлено, що на підставі договору від 08.07.2022 року та відповідно до накладних відповідачем передано, а позивачем прийнято вугілля кам`яне ДГ 13-25 у кількості 218,21 тонн (т.1 а.с. 39, 41, 43).

На підставі підписаних сторонами накладних позивачем сплачено відповідачу визначену у накладних вартість переданого вугілля кам`яного ДГ 13-25 у загальному розмірі 1 843 199,98 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями (т.1 а.с. 40, 42, 44).

Позивач на виконання умов договору та додаткової угоди до нього здійснив оплату за поставлене вугілля кам`яне ДГ 13-25 у сумі 1 843 199,98 гривень.

З урахуванням ціни вугілля погодженої сторонами за наслідками проведеної закупівлі під час укладення договору позивач за поставлене вугілля повинен був сплатити 1 675 852,80 гривень (218,21 тонн (поставлена кількість) х 7 680,00 гривень з ПДВ (ціна визначена в договорі за 1 тонну вугілля кам`яного ДГ 13-25), однак фактично сплатив 1 843 199,98 гривень, що на 167 347,18 гривень більше, ніж позивач би сплатив за ціною договору без урахування додаткової угоди № 1.

Таким чином, позивачем за договором безпідставно надмірно сплачено на користь відповідача 167 347,18 гривень.

Враховуючи визнання судом недійсною додаткової угоди № 1 від 12.09.2022, підстава для отримання відповідачем коштів у розмірі 167 347,18 гривень відпала, отже такі кошти є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому у відповідності до статей 216, 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу.

Судом враховано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 у подібних правовідносинах щодо наявності підстав для визнання додаткових угод недійсними в результаті необґрунтованого збільшення ціни в період виконання умов договору про публічні закупівлі, та як наслідок - для стягнення безпідставно отриманих за такими додатковими угодами коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 918/323/23, від 03.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 12.03.2025 у справі № 924/524/24.

Судом установлено, що доказів повернення відповідачем на користь позивача коштів у розмірі 167 347,18 гривень матеріали справи не містять.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів за додатковою угодою № 1 від 12.09.2022 року, яку визнано судом недійсною в частині різниці вартості поставленого вугілля за ціною, визначеною під час укладення договору та вартості вугілля за додатковою угодою, яку визнано судом недійсною пропорційно до обсягу поставленого вугілля та здійснених позивачем платежів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 167 347,18 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене, суд не надає детальної відповіді на кожний аргумент та довід учасників справи, оскільки такі доводи та аргументи не впливають на висновки суду у цій справі.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 2966 від 17.12.2024 сплачено судовий збір у розмірі 6 056 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь платника Вінницької обласної прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 12.09.2022 до договору № 93 від 08.07.2022 про закупівлю товару, укладеного між Відділом освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради та Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке Шосе, будинок 122, ідентифікаційний код юридичної особи 01880670) на користь Відділу освіти, молоді та спорту Оратівської селищної ради (22600, Вінницька область, Вінницький район, смт. Оратів, вул. Героїв Майдану, 78, ідентифікаційний код юридичної особи 41599050) грошові кошти у розмірі 167 347,18 гривень.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке Шосе, будинок 122, ідентифікаційний код юридичної особи 01880670) на користь на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 6 056,00 гривень (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) судових витрат на сплату судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 30 травня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Немирівській окружній прокуратурі; ;

3, 4, 5 - Вінницькій обласній прокуратурі, позивачу, відповідачу до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.