ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/356/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Козачкова В. Л. (адвоката),

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КУМИР+"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 (колегія суддів: Яценко О. В. - головуючий, Гончаров С. А., Хрипун О. О.) та рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 (суддя Христенко О. О.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківбуд-монтаж"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КУМИР+", 2) Сквирської міської ради

про скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківбуд-монтаж" (далі - ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж") звернулося 08.02.2024 до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кумир+" (далі - "КУМИР+"), Сквирської міської ради, в якому просило:

- скасувати рішення державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альони Олександрівни (далі - державний реєстратор) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення 562000259, від 18.01.2021 16:36:04;

- скасувати запис про право власності, номер відомостей про речове право 40163187, вчинений державним реєстратором щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 103;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності (реєстрація переходу прав власності), індексний номер рішення 63662900, від 24.02.2022 10:53:37;

- скасувати запис про право власності, номер відомостей про речове право 46885516, вчинений державним реєстратором щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 103.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" обґрунтовані тим, що позивач є власником трансформаторної підстанції ПС 110/6 кВ (БШК), яка розташована на вул. Кожедуба Івана, 359 у м. Білій Церкві Київської області, та власником технологічних електричних мереж. Однак, як зазначав позивач, державний реєстратор усупереч вимогам закону здійснив реєстрацію права власності в цілому на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2. Підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності на вказане майно було рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 у справі № 376/2667/20 за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про визнання угоди укладеною, яким визнано укладеним договір купівлі-продажу від 16.09.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлової будівлі - будинку охорони, що розташований на АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на цю нежитлову будівлю. Додатковим рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20 визнано за ОСОБА_1 право власності на комплектну трансформаторну підстанцію ПС-110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК), та бетонне вимощення загальною площею 300 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, як стверджував позивач, постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 376/2667/20 рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 та додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20 були скасовані. Наведене, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав для реєстрації права власності на об`єкти нерухомості за ОСОБА_1 та в подальшому - за ТОВ "Кумир+" та є підставою для скасування спірних рішень державного реєстратора та записів про державну реєстрацію права власності.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2024, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі № 911/356/24, задоволено частково позовні вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж".

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення 562000259, від 18.01.2021 на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю (будинок охорони загальною площею 16,8 м2) зі складовими частинами: бетонне вимощення загальною площею 300 м2,, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності (реєстрація переходу прав власності), індексний номер рішення 63662900, від 24.02.2022 на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю (будинок охорони загальною площею 16,8 м2) зі складовими частинами: бетонне вимощення загальною площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснено розподіл судових витрат.

2.2. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж", виходив із того, що спірна державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 , а в подальшому - за ТОВ "КУМИР+" на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1, зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, порушує права позивача, оскільки ОСОБА_1 не мала відповідних правових підстав для набуття права власності на цей об`єкт нерухомого майна та не мала правових підстав розпоряджатися цим майном (передавати у статутний капітал).

Суд першої інстанції зазначив, що незаконність набуття ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт з реєстраційним номером 103 була встановлена у постанові Київського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 376/2667/20, якою було скасовано рішення від 04.12.2020 та додаткове рішення від 10.12.2021 Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2667/20. Рішення від 04.12.2020 та додаткове рішення від 10.12.2021 Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2667/20 були зазначені як правовстановлюючі документи при прийнятті спірного рішення від 18.01.2021 № 56200259 державного реєстратора. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, не набувши у встановленому законодавством порядку право власності на спірне майно, ОСОБА_1 не мала права розпоряджатися ним та вносити його у статутний капітал ТОВ "КУМИР+". Тому, за висновком суду першої інстанції, скасування правовстановлюючого документа (рішення від 04.12.2020 та додаткового рішення від 10.12.2021 Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2667/20) зумовлює припинення права власності та скасування рішень державного реєстратора щодо спірного майна, в тому числі й рішення № 63662900 від 24.02.2022 державного реєстратора, яким зареєстровано право власності на спірне майно за ТОВ "КУМИР+".

Суд першої інстанції також зазначив, що з 16.01.2020 та на дату вчинення спірних записів про право власності № 40163187 та № 46885516 державним реєстратором щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 103 законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак відсутня необхідність у застосуванні позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, - не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

2.3. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж". При цьому суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи скаржника щодо обрання позивачем неправильного способу захисту, зазначив, що заявлена позивачем у цій справі позовна вимога про скасування рішень державного реєстратора може ефективно захистити його порушене право, адже внаслідок скасування незаконних рішень державного реєстратора сторони матимуть рівні умови для з`ясування обставин щодо дійсного законного власника спірного майна. Апеляційний господарський суд зазначив, що скаржник не довів обґрунтованості своєї апеляційної скарги та не надав доказів на підтвердження своїх вимог. Тому апеляційний господарський суд зазначив, що погоджується з рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі № 911/356/24, та виснував, що підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "КУМИР+" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі №911/356/24; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" до ТОВ "КУМИР+", Сквирської міської ради відмовити в повному обсязі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "КУМИР+" зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "КУМИР+", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та неврахування висновків:

- викладених у постановах Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 03.10.2023 у справі № 910/5075/21, від 30.08.2023 у справі № 914/2944/22; від 11.04.2023 у справі № 923/1137/21, про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права;

- викладених у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20, від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18, від 24.11.2021 у справі № 761/11593/13-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 13.12.2021 у справі № 761/33286/15, від 14.12.2021 у справі № 726/1524/19, від 23.02.2022 у справі № 554/8632/18, від 07.12.2022 у справі № 522/18222/19, від 11.10.2023 у справі № 904/3986/20, від 25.01.2023 у справі № 923/863/20, від 04.05.2023 у справі № 5019/592/12 (918/735/21), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, від 05.09.2023 у справі № 910/2722/22, від 24.10.2023 у справі № 911/2093/21, від 03.10.2023 у справі № 5004/1694/11 (903/181/23), від 27.09.2023 у справі № 916/553/22, від 20.06.2023 у справі № 911/3730/16 (911/197/21), від 14.02.2024 у справі № 910/8069/22, від 06.03.2024 у справі № 707/252/22; від 24.07.2024 у справі № 906/651/22, від 01.08.2024 у справі № 910/5740/21, від 22.01.2025 у справі № 910/14341/22, про те, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України;

- викладених у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, від 28.02.2024 у справі №910/12005/22, від 20.02.2024 у справі № 916/1042/22, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, від 28.02.2024 у справі № 910/13624/23, від 25.02.2019 у справі № 906/864/17, від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16, про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу;

- викладених у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 1042145/2047/16-ц, щодо необхідності застосування ефективного способу захисту.

3.3. ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ "КУМИР+" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі №911/356/24 залишити без змін. Позивач зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій, тому не можуть бути підставами для їх скасування.

3.4. ТОВ "КУМИР+" подало до Верховного Суду 13.05.2025 через підсистему "Електронний суд" письмові пояснення.

3.5 13.05.2025 до Верховного Суду надійшла заява Сквирської міської ради про проведення судового засідання без її участі.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Як зазначили господарські суди попередніх інстанцій, позивач стверджує, що є власником трансформаторної підстанції ПС-110/6 кВ (БШК), яка розташована на вул. Івана Кожедуба, 359 у м. Білій Церкві Київської області, та власником технологічних електричних мереж, що підтверджується довідкою ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" від 23.01.2023 вих. № 2 та інвентарною карткою обліку основних засобів ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" від 23.01.2023.

У матеріалах справи наявний лист Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради вих. № 653/0114 від 10.03.2023, в якому Виконавчий комітет зазначає, що рішень щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, а саме: нежитловому приміщенню (будівлі) площею 16.8 м2, - АДРЕСА_1, не приймалося; ТОВ "КУМИР+" не зверталось із заявою щодо присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси: АДРЕСА_1.

4.2. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності 40163187 від 24.01.2022, вчинений на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56200259 від 18.01.2021 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1 зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103).

4.3. Суди попередніх інстанцій зазначили, що підставою для прийняття рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56200259 від 18.01.2021 про право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості стало рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 у справі № 376/2667/20.

4.4. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 у справі № 376/2667/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною було задоволено та визнано укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 16.09.2020 щодо нежитлової будівлі - будинок охорони, що розташований на АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю - будинок охорони загальною площею 16,80 м2, розташований на АДРЕСА_1 .

4.5. Сквирським районним судом Київської області також ухвалено додаткове рішення від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20, в якому суд зазначив, що після набрання чинності рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорта та в подальшому - державної реєстрації нерухомого майна. Під час виготовлення зазначеної технічної документації було встановлено, що з будинком охорони загальною площею 16,80 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо пов`язані ще декілька об`єктів, що прирівнюються до нерухомості, а саме: комплектна трансформаторна підстанція ПС - 110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК), та бетонне вимощення площею 300 м2.

Сквирський районний суд Київської області додатковим рішенням від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20 визнав за ОСОБА_1 право власності на комплектну трансформаторну підстанцію ПС-110/6 кВ, виробництва 1968 року СРСР (БШК), та бетонне вимощення загальною площею 300 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

4.6. На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 у справі № 376/2667/20 державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1 зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1030) за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 40163187).

4.7. Відповідно до протоколу від 28.01.2022 № 1 зборів засновників створено юридичну особу ТОВ "КУМИР+"; встановлено розмір статутного капіталу товариства - 37 500,00 грн; склад засновників товариства та розподіл між ними часток у статутному капіталі товариства: ОСОБА_3 володіє часткою у розмірі 40 %, що становить 15 000,00 грн, ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 60 %, що становить 22 500,00 грн.

У пункті 5 цього протоколу встановлено, що вклади засновників вносяться в такому порядку: ОСОБА_3 у грошовій формі в розмірі 15 000,00 грн, ОСОБА_1 вносить свій вклад у негрошовій формі шляхом передання майна - об`єкта нерухомого майна: нежитлового приміщення, будинок охорони загальною площею 16,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, номер запису про право власності 40163187 від 24.01.2022. Складова частина об`єкта нерухомого майна: будівля, будинок охорони А1 - 1000,00 грн, бетонне вимощення, 300 м2 - 1000,00 грн, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ, виробництва 1968 року - 20 000,00 грн, огорожа - 500,00 грн.

4.8. 07.02.2022 згідно з актом приймання-передачі майна (вкладу) до статутного капіталу ТОВ "КУМИР+" у негрошовій формі ОСОБА_1 як засновником товариства передано, а ТОВ "КУМИР+" прийнято об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю, будинок охорони загальною площею 16,8 м2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, номер запису про право власності 40163187 від 24.01.2022.

4.9. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про право власності 46885516 від 18.02.2022, вчинений на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63662900 від 24.02.2022 про право власності ТОВ "КУМИР+" на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1 зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4.10. Державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63662900 від 24.02.2022 про право власності ТОВ "КУМИР+" на вказаний об`єкт нерухомості.

4.11. Суди попередніх інстанцій зазначили, що 06.02.2023 між ОСОБА_4 , що діє від імені ОСОБА_1 (продавець), та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу часток у статутному фонді (капіталі) ТОВ "КУМИР+", відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність частку у статутному фонді (капіталі) ТОВ "КУМИР+" у негрошовій формі вартістю 22 500,00 грн, що становить 60 % статутного капіталу, а саме: об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1 зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

4.12. Як зазначили господарські суди попередніх інстанцій, постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 376/2667/20 апеляційну скаргу ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" задоволено частково, рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 та додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20 скасовано; провадження у справі закрито.

При перегляді справи № 376/2667/20 апеляційний суд установив, що настання смерті (08.07.2015) відповідача ( ОСОБА_2 ) у справі задовго до звернення до нього в суд із позовом було перешкодою не лише у вирішенні спору, за наслідками якого визнано укладеним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.2020 та визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення: будинок охорони, комплексну трансформаторну підстанцію ПС -110/66 кВ, виробництва 1968 року СРСР, та бетонне вимощення загальною площею 300 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а й у відкритті провадження у справі.

Крім того, апеляційний суд у справі № 376/2667/20 також установив факт смерті позивача у справі № 376/2667/20 ОСОБА_1 28.04.2023 та встановив, що після смерті ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкову справу заведено не було, тому провадження у справі № 376/2667/20 було закрито.

4.13. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 16,8 м2 (будинок охорони А1 зі складовими частинами: бетонне вимощення 1 площею 300 м2, комплектна трансформаторна підстанція ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, споруда, огорожа 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та скасування записів про право власності.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, прав та їх обтяжень та про скасування записів про право власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна державна реєстрація права власності за ТОВ "КУМИР+" на комплектну трансформаторну підстанцію ПС-110/6 кВ 2, виробництва 1968 року, порушує права позивача як власника цього об`єкта, а також була проведена безпідставно.

5.4. Суди попередніх інстанцій визнали частково обґрунтованими вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" у частині скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) на об`єкт нерухомості, індексний номер рішення 562000259 від 18.01.2021 та індексний номер рішення 63662900 від 24.02.2022 (реєстрація прав переходу). При цьому суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлена позивачем у цій справі позовна вимога про скасування рішень державного реєстратора може ефективно захистити його порушене право, адже внаслідок скасування незаконних рішень державного реєстратора сторони матимуть рівні умови для з`ясування обставин щодо дійсного законного власника спірного майна.

5.5. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "КУМИР+" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

ТОВ "КУМИР+", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.6. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.7. Касаційна скарга з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. Крім того, на думку скаржника, позивач не довів порушення його права та/або законного інтересу спірними рішення державного реєстратора. При цьому скаржник вважає, що за умови належного підтвердження права власності на спірне майно, ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" може звертатися з віндикаційним позовом до ТОВ "КУМИР+" на підставі статті 387 або статті 388 Цивільного кодексу України.

5.8. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

5.9. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

5.10. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, на яку посилається скаржник.

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

5.11. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, на які посилається ТОВ "КУМИР+".

5.12. Встановлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.

Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, від 10.05.2018 у справі № 29/5005/6381/2011.

5.13. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, на яку посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що у разі коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинно породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

5.14. Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, на яку посилається скаржник.

5.15. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, на які посилається скаржник.

5.16. У постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №910/5075/21, на яку посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що у разі якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц), то застосовуються способи захисту прав, які приводять до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад, віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України); позов про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України), зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ (частина 2 статті 665, частина 1 статті 620 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину (абзац другий частини 1 статті 216, частина 1, пункт 1 частини 3 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (частина 1 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України).

5.17. Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування (повернення, стягнення) нерухомого майна. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, на які посилається скаржник.

5.18. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц, на яку посилається скаржник.

5.19. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, на які посилається скаржник.

5.20. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, посилаючись на право позивача на звернення із цим позовом, зазначив про твердження ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж", що воно є власником трансформаторної підстанції ПС-110/6 кВ (БШК) та власником технологічних електричних мереж, що підтверджується довідкою ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" вих. № 2 від 23.01.2023 та інвентарною карткою обліку основних засобів ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" від 23.01.2023. ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" захищало свої права в Київському апеляційному суді, який апеляційну скаргу ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" задовольнив частково та скасував рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.12.2020 і додаткове рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.12.2021 у справі № 376/2667/20.

5.21. Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про обрання позивачем належного способу захисту, виходив із того, що в межах цієї справи розглядається саме наявність підстав для скасування рішень державного реєстратора. Тому, за висновком суду до предмета доказування у цій справі входять лише обставини щодо наявності / відсутності підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування записів про право власності. Як зазначив суд апеляційної інстанції, вимоги про визнання права власності на спірне майно як за позивачем, так і за ТОВ "КУМИР+", не є предметом розгляду цього спору. При цьому суд апеляційної інстанції також зазначив, що позивач має законний інтерес щодо нерухомого майна, і факт наявності державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, що має незаконний характер та створює спростовувану презумпцію права власності ТОВ "КУМИР+", порушує права позивача.

5.22. Водночас колегія суддів зазначає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Подібні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18

5.23. Як уже зазначалося, предметом позову в цій справі є, зокрема, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, прав та їх обтяжень. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача як власника трансформаторної підстанції ПС 110/6 кВ (БШК), яка є складовою частиною цього об`єкта нерухомості.

5.24. Водночас суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж", не перевірили та достеменно не встановили на підставі поданих сторонами доказів обставини наявності чи відсутності права власності позивача на трансформаторну підстанцію ПС 110/6 кВ (БШК). Таким чином, вирішуючи спір, суди не перевірили наявність у ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов.

5.25. Крім того, суди не встановили правовий режим спірного майна, зокрема, не з`ясували, чи належить трансформаторна підстанція ПС 110/6 кВ (БШК) до рухомого чи нерухомого майна, а відтак - не з`ясували, чи обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав або законних інтересів є ефективним, і чи призведе він до потрібних результатів, чи відновить стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу.

5.26. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог статей 73-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому судові рішення у справі підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

5.27. Отже, доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку частково підтвердилися.

5.28. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не врахували вимог норм матеріального та процесуального права, не надали належної оцінки доводам сторін, не дослідили докази, наявні у матеріалах справи, що були подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак, висновки цих судів про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ "Білоцерківбуд-монтаж" є передчасними.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6.4. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КУМИР+" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2024 у справі № 911/356/24 скасувати, справу № 911/356/24 передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак