ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/291/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В.

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 916/291/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Тоні Руслана Віталійовича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни

про стягнення 150 074, 06 грн

за участю представників:

від позивача: Булгаров О. О. ордер серія ВН № 1482647 від 04.03.2025;

від відповідача: Врона А. В. ордер серія ВН №1309472 від 05.12.2023;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни на користь Тоні Руслана Віталійовича авансу в сумі 150 074,06 грн та суми сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на передачу 19.02.2024 Возіян Ользі завдатку у сумі 135 950 грн (що еквівалентно 3 577,63 доларів США на момент передачі) в рахунок орендної плати за майбутнім договором оренди за перший та останній місяць оренди, про що складено відповідну розписку.

Проте договір оренди так і не був укладений, а грошові кошти не повернуті.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 позовну заяву Тоні Руслана Віталійовича залишено без руху та останньому встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом (10) десяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

11.02.2025 за вх.№4667/25 господарський суд одержав заяву Фізичної особи-підприємця Тоні Руслана Віталійовича про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2025 прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тоні Руслана Віталійовича до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 17.03.2025.

Під час розгляду справи по суті сторонами надано до суду:

заява відповідача про закриття провадження у справі від 25.02.2025 за вх.№63339/25;

відзив на позовну заяву за вх.№6704/25 від 27.02.2025;

відповідь на відзив за вх.№7648/25 від 07.03.2025;

заява відповідача про залучення доказів за вх.№8318/25 від 13.03.2025;

додаткові пояснення позивача за вх.№10883/25 від 04.04.2025;

письмові пояснення відповідача за вх.№11211/25 від 08.04.2025;

додаткові пояснення позивача у справі від 16.04.2025 за вх.№12278/25;

заява позивача про проведення зсідання за відсутності представника за вх.№133238/25 від 25.04.2025;

заява позивача згідно вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України за вх.№ 16068/25 від 20.05.2025;

заява відповідача про перенесення розгляду справи за вх.№16171/25 від 21.05.2025;

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.03.2025 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця Тоні Руслана Віталійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх№7696/25 від 10.03.2025.

У судовому засіданні 07.04.2025 за участю представників сторін судом постановлено протокольну ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача №6339/25 від 25.02.2025 про закриття провадження у справі, оскільки даний спір підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Також під час розгляду справи по суті, судові засідання відкладались господарським судом, про що постановлені протокольні ухвали від 17.03.2025, від 07.04.2025, від 28.04.2025, від 21.05.2025, про що сторони були повідомлено у судовому засіданні та у порядку ст. 120 ГПК України.

У судовому засіданні 02.06.2025 за участю представників сторін, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач вказує, що 13.02.2024 на платформі онлайн-оголошень OLX знайшов оголошення про надання в оренду нежитлових приміщень комплексу «Тройка» (автомийка-шиномонтаж-кафе), що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 78.

Після досягнення домовленостей з відповідачем, як Орендарем майна, позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 135 950 грн (що еквівалентно 3 577,63 доларів США на момент передачі), на підтвердження чого складена була розписка.

Натомість в обумовлений термін договір оренди укладений не був.

Згодом позивач дізнався, що на платформі онлайн-оголошень OLX об`єкт оренди виставлений на продаж.

Оскільки договір оренди так і не було укладено, нежитлове приміщення в оренду за актом приймання-передачі не передано, позивач звернувся до відповідача про повернення грошових коштів, проте отримав відмову.

З метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що згідно з розпискою від 19.02.2024 Возіян О. Ю. отримала від Тоні Р. В. грошові кошти в розмірі 135 950 грн за договором оренди нежитлового приміщення в рахунок орендної плати за перший та останній місяці оренди.

Відповідач наполягає на тому, що передані грошові кошти не можуть вважатися авансом, оскільки були передані в рахунок орендної плати за перший та останній місяці оренди, на підтвердження чого додав відповідні докази.

На переконання відповідача, передані грошові кошти за своєю суттю є саме орендною платою, а не авансом.

Окрім того, відповідач зауважив, що, не дивлячись на непідписання договору, фактично позивач здійснював підприємницьку діяльність в нежитловому приміщенні.

ОСОБА_2 зауважила, що направляла позивачу договір оренди, проте він відмовився його підписувати.

Відповідач наголосив на тому, що підстав для повернення грошових коштів немає, з огляду на ведення підприємницької діяльності протягом певного періоду та отримання прибутку.

Обставини справи встановлені судом

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Тоня Руслан Віталійович зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.12.2023, основним видом діяльності позивача є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

ОСОБА_2 відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18.06.2003. Основним видом діяльності відповідача є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, а додатковим - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно з розпискою від 19.02.2024 ОСОБА_2 отримала від Тоні Руслана Віталійовича за договором оренди нежитлового приміщення від 19.02.2024 за адресою: вул. Чорноморського козацтва, 78, суму коштів в розмірі 135 950 грн (що в еквіваленті становить 3 577,63 дол. США), в рахунок орендної плати за перший та останній місяці оренди.

До матеріалів справи долучено проект договору, який сторонами не було підписано.

Позивач подав до ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 190 КК України про заволодіння грошовими коштами в розмірі 135 950 грн шляхом обману.

В свою чергу відповідач також подав заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 383 КК України щодо надання неправдивих відомостей слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування, станом на сьогодні згідно з матеріалами справи кримінальне провадження щодо позивача закрито.

До матеріалів справи додано заяви свідків від 26.02.2025: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є працівниками ФОП Возіян О. Ю. та працювали на посадах автомийника-прибиральника рухомого складу та монтувальника шин, відповідно до доданих наказів про прийняття на роботу станом на момент виникнення спірних правовідносин.

У заяві свідка ОСОБА_3 вказав на такі обставини.

27.01.2022 ОСОБА_3 влаштувався на роботу автомийником-прибиральником рухомого складу на автомийки-бар під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . З середини лютого 2024 року ФОП Возіян О. Ю. представила ОСОБА_3 позивача та повідомила, що той буде новим орендарем. Під час оренди комплексу ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, у тому числі купував засоби для миття автомобілів, надавав вказівки робітникам, отримував прибутки від ведення діяльності. ОСОБА_3 стверджує у заяві свідка, що бачив особисто як позивач видавав заробітну плату працівникам.

У заяві свідка ОСОБА_4 , заначивши, що з 27.01.2022 по 15.05.2024 працював на автомийці-бар під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надав показання аналогічні свідченням ОСОБА_3 .

Висновки суду

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори та правочини, інші юридичні факти.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 759 та частини статті 762 зазначеного Кодексу за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Позивач кваліфікує спірні правовідносини як правовідносини, що утворилися через досягнення домовленості між сторонами про укладання договору оренди та у позові просить стягнути з відповідача сплачений аванс.

Відповідно до частин першої - третьої стаття 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Суд установив, що зміст розписки від 19.02.2024 та тлумачення її змісту (значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів, порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) дозволяють зробити висновок про те, що сторони мали намір в майбутньому укласти договір оренди.

Оскільки договір оренди не був укладений, то, на переконання суду, підстава отримання від ОСОБА_2 135 950 грн (що в еквіваленті становить 3 577,63 дол. США) в рахунок орендної плати за перший та останній місяць за договором оренди відсутня.

За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки вимоги про повернення коштів можуть бути заявлені на підставі ст. 1212 ЦК України, а про таку підставу позивач у позові не заявляв та спірні правовідносини в розумінні вказаної статті не трактував.

Доданий проект договору оренди, не підписаний жодною стороною, не може бути визнано як укладений, не дивлячись на заяви відповідача, що сторони спору почали його частково виконувати.

Відповідна правова позиція щодо вирішення спору у подібних спірних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2024 у справі № 756/5677/17.

Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).

За наведених обставин господарський суд відмовляє у позові.

Що стосується відповіді на відзив та посилання позивача у ньому на ст. 1212 ЦК України як на правову підставу позову, то господарський суд зазначає таке.

Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання щодо розгляду справи по суті призначене на 17.03.2025.

07.03.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якій навів як додаткову правову підставу для повернення коштів ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У судовому засіданні суд роз`яснив позивачу відповідні положення ГПК України, проте позивач вважав, що право на зміну підстави може реалізувати, заявивши про це у відповіді на відзив.

Відповідач заперечив щодо наявності у позивача права на зміну підстав після початку першого судового засідання у справі.

За наведених обставин, керуючись процесуальним законом, суд не узяв до уваги посилання позивача на зміну підстав позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, а отже, у зв`язку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Тоні Руслану Віталійовичу у задоволенні позову до Фізичної особи-підприємця Возіян Ольги Юхимівни про стягнення 150 074, 06 грн у справі № 916/291/25.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн покласти на Фізичну особу-підприємця Тоню Руслана Віталійовича.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 03 червня 2025 р.

Суддя Т.Г. Деркач