ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5615/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Миронюк В.О.,

від відповідача: Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради до відповідача: Фізичної особи-підприємця Петренко Олега Борисовича про розірвання договору та стягнення 98040,58 грн заборгованості,

зазначає наступне:

Використовуючи систему Електронний суд Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій просить:

розірвати договір оренди комунального майна міської територіальної громади на групу нежитлових приміщень загальною площею 167,6 кв.м. в будинку № 64 по проспекту Незалежності (Ушакова) в м. Херсоні № 2088 від 12.06.2019 року (зареєстрований в реєстрі за № 987), укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, правонаступником якого є Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради, та Фізичною особою-підприємцем Петренко Олегом Борисовичем;

стягнути з Фізичної особи-підприємця Петренко Олега Борисовича на користь Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради заборгованість за договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 2088 від 12.06.2019 року у розмірі 98040,58 грн.

Фактичними підставами звернення із позовом до суду визначено те, що Фізичною особою-підприємцем Петренко Олегом Борисовичем (надалі ФОП Петренко О.Б., Відповідач) порушено взяті на себе за укладеним 12.06.2019 із Управління комунальної власності Херсонської міської ради договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 2088 зобов`язання в частині своєчасного та остаточного внесення орендної плати упродовж лютого 2022 року, січня-грудня 2023 року, а також невикористання переданого в оренду майна, що надає право вимагати розірвання договору в порядку статті 651 ЦК України.

При цьому Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради (надалі Департамент, Позивач) зазначає, що є правонаступником Управління комунальної власності Херсонської міської ради.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 24.12.2024 позовній заяві Департаменту присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/5615/24 та визначено суддю Гута С.Ф. для її подальшого розгляду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому відповідними затвердженими Верховною Радою України Указами Президента України продовжено.

Згідно розпорядження Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 відповідно до частини 7 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Херсонської області на Господарський суд Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.12.2024 позовну заяву Департаменту залишено без руху та запропоновано усунути встановлені судом недоліки позовної заяви.

06 січня 2025 року від Департаменту на виконання приписів ухвали про залишення позовної заяви без руху представлено відповідні докази.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.01.2025 прийнято позовну заяву Департаменту до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5615/24, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06 лютого 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 відкладено підготовче засідання на 11 березня 2025 року.

11 березня 2025 року Департаментом представлено письмові пояснення, в яких просить звернути суд увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, котрі передбачали можливість звільнення від орендної плати за оренду комунального майна, розташованого в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану впродовж встановленого проміжку часу; на приписи наказів Міністерства юстиції України та Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, котрими встановлювався перелік відповідних адміністративно-територіальних одиниці, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів впродовж спірного періоду.

Означені нормативно-правові акти у сукупності із обставинами справи, свідчать про відсутність правових підстав для звільнення Відповідача від обов`язку вносити оренду плату починаючи з 01.01.2023, у той же час відсутність своєчасної оплати упродовж тривалого проміжку часу надає право вимагати розірвання договору в судовому порядку посилаючись на істотність порушення умом укладеного договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 01 квітня 2025 року.

24 березня 2025 року ФОП Петренко О.Б. реалізовано право на подачу з урахуванням заяви від 01.04.2025 відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати при ухваленні рішення у справі, посилається на те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, котрі передбачали можливість звільнення від орендної плати за оренду комунального майна, розташованого в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану; поряд із наведеним, незважаючи на внесення змін до наказів Міністерства юстиції України та Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, котрими встановлювався перелік відповідних адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів впродовж спірного періоду, положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 залишались незмінними, що виходячи із принципу правової визначеності надає орендарям відповідного майна правомірне очікування на звільнення від внесення орендної плати з 24 лютого 2022 року та упродовж січня-грудня 2023 року.

Додатково просить суд звернути увагу на обумовлений укладеним договором обов`язок Орендаря повідомити про зміну відповідних реквізитів, в контексті того, що Департамент виступає правонаступником орендаря (Управління комунальної власності Херсонської міської ради), вказаний у вимозі розрахунковий рахунок відмінний від зазначеного у договорі, у той же час до матеріалів справи не представлено доказів повідомлення ФОП Петренко О.Б. про вказані зміни.

При цьому, як зазначає ФОП Петренко О.Б., до повномасштабного вторгнення російських військ, окупації міста Херсону, своєчасно виконував зобов`язання із внесення орендної плати, а також здійснив ремонт в орендованому приміщенні на підставі дозволу орендодавця.

26 березня 2025 року Департаментом представлено відповідь на відзив, в якій підтримує раніше викладену у позовній заяві та письмових поясненнях позицію:

стосовно порушення ФОП Петренко О.Б. взятих на себе зобов`язань в частині своєчасного та остаточного внесення орендної плати упродовж лютого 2022 року, січня-грудня 2023 року, що надає право вимагати розірвання договору в порядку статті 651 ЦК України;

стосовно того, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, котрі передбачали можливість звільнення від орендної плати за оренду комунального майна, розташованого в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану впродовж встановленого проміжку часу; на приписи наказів Міністерства юстиції України та Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, котрими встановлювався перелік відповідних адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів впродовж спірного періоду. Означені нормативно-правові акти у сукупності із обставинами у справі, свідчать про відсутність правових підстав для звільнення Відповідача від обов`язку вносити оренду плату починаючи з 01.01.2023, у той же час відсутність своєчасної оплати впродовж тривалого проміжку часу надає право вимагати розірвання договору в судовому порядку посилаючись на істотність порушення умом укладеного договору.

Додатково зазначає, що умови укладеного договору не передбачають обов`язку повідомлення орендаря про зміну розрахункових рахунків орендодавця, при цьому юридична адреса останнього після реорганізації не змінювалась, як і реквізити з останньої оплати Відповідачем орендної плати (14.02.2022 у розмірі 5955,60 грн).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 квітня 2025 року.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 27 травня 2025 року.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, значення справи для учасників, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності учасників справи перед законом та судом, господарським судом здійснювався розгляд справи в межах розумного строку з метою наданням можливості реалізувати процесуальні права для викладення позицій та виступу представникам із вступними словами.

Ухвалами Господарського суду Одеської області забезпечено право участі представників як Департаменту, так і ФОП Петренко О.Б. у призначених засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду після звернення із відповідними клопотаннями.

В процесі розгляду справи представника Департаменту підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, представник ФОП Петренко О.Б. натомість заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.

27 травня 2025 року в судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

12 червня 2019 року між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (Орендодавець) та ФОП Петренко О.Б. (Орендар) укладено договір № 2088 оренди комунального майна міської територіальної громади (Договір), умовами пункту 1.1 якого передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху загальною площею 179,3 (сто сімдесят дев`ять цілих три десятих) кв.м, в будинку № 64 (шістдесят чотири) по проспекту Ушакова в місті Херсоні, які складаються з нежилих приміщень площею 25,0 (двадцять п`ять цілих нуль десятих) кв. м, та нежилих приміщень площею 154,3 (сто п`ятдесят чотири цілих три десятих) кв. м…, які необхідні йому для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Нежилі приміщення першого поверху належать Орендодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА 794789, виданого Херсонською міською радою 21.04.2005 року на підставі рішення виконавчого комітету № 219 від 19.04.2005 року… (пункт 1.2).

Вступ Орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням сторонами цього Договору та акта прийняття-передачі вказаного майна з орендодавцем (пункт 2.1).

Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається міська територіальна громада, а Орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.2).

Орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об`єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішеннями міської ради від 28.12.2011 № 499, і становить 54893,24 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто три) гривні 24 копійки без ПДВ за рік ( додаток 1) (пункт 3.1).

Орендна плата становить 4574,44 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 44 копійки (базовий травень 2019 року) згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 № 499 перераховується Орендарем управлінню комунальної власності на р/р 8147 Державної казначейської служби України, місто Київ, МФО 820172, , не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства (пункт 3.2).

Розмір орендної плати може бути переглянуто, на вимогу однієї зі сторін, у разі зміни Методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 3.3).

Орендна плата перерахована несвоєчасно або в не повному обсязі, стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 2-ох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу (пункт 3.4).

Орендар зобов`язується: використовувати орендоване майно за цільовим призначенням та відповідно до умов цього Договору; своєчасно й у повному обсязі вносити до бюджету (Орендодавцю) орендну плату; протягом дії договору оренди здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонту орендованих основних фондів. Ця умова не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень; надавати доступ до об`єкта оренди представникам Орендодавця (пункт 5.1).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (пункт 10.1).

Цей Договір діє з 12 червня 2019 (дванадцятого червня дві тисячі дев`ятнадцятого) року до 12 червня 2054 (дванадцятого червня дві тисячі п`ятдесят четвертого) року (пункт 11.1).

Договір оренди може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу Орендодавця, договір оренді може бути достроково розірваний з підстав: Орендар використовує об`єкт оренди не за призначенням; передачі орендованого майна в суборенду… (пункт 11.4).

Орендодавець має право відмовитися від договору в разі порушення істотних умов договору орендарем. У разі відмови Орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від договору (пункт 11.5).

Представлена копія Договору містить проставлені представниками підписи, скріплена печатками сторін, посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Троцькою О.Ю. 12.06.2019 та зареєстрована в реєстрі за номером № 987.

Також 12.06.2019 між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради як Орендодавцем та ФОП Петренко О.Б. як Орендарем підписано акт прийняття-передачі об`єкта комунальної власності міської територіальної громади від балансоутримувача суб`єкту підприємницької діяльності.

31 липня 2019 року Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради надано дозвіл ФОП Петренко О.Б. на проведення невід`ємних поліпшень переданого в оренду майна.

17 лютого 2020 року між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради як Орендодавцем та ФОП Петренко О.Б. як Орендарем укладено Додатковий договір (угоду) до Договору, котрим викладено умови Договору в новій редакції, зокрема:

пункт 1.1 «Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування групу нежитлових приміщень загальною площею 167,6 (сто шістдесят сім цілих шість десятих) кв.м, в будинку № 64 (шістдесят чотири) по проспекту Ушакова в місті Херсоні, вартість» яких визначено відповідно до незалежної оцінки, виконаної Фізичною особою-підприємцем Броніним А.О. станом на 31.03.2019 рік, які необхідні йому для здійснення підприємницької та іншої діяльності, згідно Витягу з протоколу засідання постійно діючої комісії з питань» оренди об`єктів комунальної власності Херсонської міської територіальної громади від Ж 26.04.2019 року № 144, затвердженого Наказом управління комунальної власності, Херсонської міської ради від 26.04.2019 року № 87»;

пункт 3.1 «Орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об`єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішеннями міської ради від 28.12.2011 року № 499, і становить 51663,38 (п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят три) гривні 38 копійок без ПДВ за рік (додаток 1)»;

пункт 3.2 «Орендна плата становить 4305,28 (чотири тисячі триста п`ять) гривень 28 копійок (базовий грудень 2019 року) згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 року № 499 перераховується Орендарем управлінню комунальної власності на р/р UA1078147 Держказначейська служба України м. Київ, код 820172, , не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.».

пункт 11.1 «Цей Договір діє з 12 червня 2019 (дванадцятого червня дві тисячі дев`ятнадцятого) року до 12 червня 2054 (дванадцятого червня дві тисячі п`ятдесят четвертого) року.».

Відповідно до представленого аудиторського висновку ТОВ «ПРОФІ-АУДИТ» від 21.10.2020 № 134/2 ФОП Петренко О.Б. за рахунок власних коштів виконано підрядні роботи по капітальному ремонту нежитлових приміщень, загальна сума здійснених витрат на капітальний ремонт орендованого на підставі укладеного із Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради Договору нежитлового приміщення складає 213180,60 грн без ПДВ.

Рішенням Херсонської міської ради від 26.02.2021 № 73 утворено, серед інших Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради та припинено шляхом реорганізації з 01.06.2021, зокрема Управління комунальної власності Херсонської міської ради. Встановлено, що в частині забезпечення нерозривності виконання повноважень місцевого самоврядування щодо прав та зобов`язань виконавчих органів ради правонаступниками припинених виконавчих органів Херсонської міської ради (зі статусом юридичної особи) із урахуванням повноважень відповідно до положень про них є, зокрема Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади.

Рішенням Херсонської міської ради від 18.06.2021 № 346 відмінено процедуру реорганізації (шляхом перетворення) наступних юридичних осіб виконавчих органів Херсонської міської ради, зокрема Управління комунальної власності Херсонської міської ради. Припинено юридичні особи виконавчі органи Херсонської міської ради, серед яких Управління комунальної власності Херсонської міської ради, реорганізувавши шляхом приєднання до Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради, який є правонаступником його прав та обов`язків.

Відповідно до представленого розрахунку орендної плати (заборгованості) за ФОП Петренко О.Б. за Договором обліковується 98040,58 грн, з яких 4955,70 грн орендної плати за лютий 2022 року; 7540,00 грн січень 2023 року; 7600,32 грн лютий 2023 року;7653,53 грн березень 2023 року; 7768,33 грн квітень 2023 року; 7783,87 грн травень 2023 року; 7822,79 грн червень 2023 року; 7885,37 грн липень 2023 року; 7838,05 грн серпень 2023 року; 7728,32 грн вересень 2023 року; 7766,96 грн жовтень 2023 року; 7829,10 грн листопад 2023 року; 7868,24 грн грудень 2023 року.

23 лютого 2024 року працівниками Департаменту складено акт обстеження № 17/24 об`єктів нерухомості, що належать до комунальної власності Херсонської міської територіальної громади, по просп. Незалежності (Ушакова), 64, м. Херсон. Назва об`єктів нерухомості: Нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 167,6 кв.м, розташовані за адресою: місто Херсон, проси. Незалежності (Ушакова), 64. Договір оренди від 12.06.2019 № 2088. Термін дії договору 12.06.2054 включно, за яким Орендодавець: Управління комунальної власності Херсонської міської ради (правонаступник Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради (далі Департамент)), Орендар: фізична особа-підприємець Петренко Олег Борисович.

У складеному актів викладено наступне на момент обстеження виявлено: Орендар тривалий час не виходить на зв`язок, не повідомив про своє місцезнаходження; Доступ до приміщення є; Загальний стан об`єкта задовільний. Слідів використання орендарем приміщення не виявлено. Пошкоджено скло у трьох віконних отворах; Візуально виявлено, що в приміщенні здійснювалися ремонтні роботи; Збереження комунального майна користувачем не забезпечено; Силами комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради були зашиті вікна плитами OSB загальною площею 9,375 кв.м зі складанням акту виконаних робіт.

10 вересня 2024 року Департаментом складено до ФОП Петренко О.Б. вимогу щодо розірвання договору оренди комунального майна та сплати заборгованості, в якій посилаючись на порушенням останнім взятих на себе за укладеним Договором зобов`язань в частині своєчасного та остаточного внесення орендної плати упродовж лютого 2022 року, січня-грудня 2023 року (сукупний розмір заборгованості 98040,58 грн), а також невикористання переданого в оренду майна, вимагає вказану заборгованість сплатити на розрахунковий рахунок: UA1147277 Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, . Постачальник: Департамент розвитку об`єктів комунальної власності ТГ ХМР, . Адреса: просп. Незалежності, 37, м. Херсон, 73003.

Посилаючись на те, що угода про розірвання договору укладається у той самій формі, що і договір пропонує погодити час та місце укладення додаткової угоди до Договору про його розірвання.

Відповідно до опису вкладення у цінний лист, накладної та фіскального чеку АТ «УКРПОШТА» зазначеному вимогу надіслано ФОП Петренко О.Б. в день її складання 10 вересня 2024 року.

Відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.01.2025 ФОП Петренко О.Б. перераховано на розрахунковий рахунок Департаменту, вказаний у вимозі 4955,70 грн із призначенням платежу «орендна плата за оренду комунального майна за Договором за період 01.02.2022 по 23.02.2022 року».

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 509 ЦК України (в редакції чинній на час укладення між сторонами Договору) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 4 статті 286 ГК України встановлено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 1 статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до частини 1 статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Так, на момент укладення Договору оренди діяв Закон України "Про оренду державного та комунального майна" 1992 року у відповідній редакції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992 № 2269-XII орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

03 жовтня 2019 року прийнято Закон України Про оренду державного та комунального майна № 157-ІХ, в розділі "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм).

При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

Ураховуючи опублікування тексту Закону України № 157-ІХ в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Поряд із наведеним, частиною 1 статті 104 ЦК України перебачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (частина 1 статті 106 ЦК України).

Відповідно до частини 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до відображених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей юридична особа Управління комунальної власності Херсонської міської ради (Код ) припинена.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є укладений 12.06.2019 між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та ФОП Петренко О.Б. Договір № 2088 оренди комунального майна міської територіальної громади. При цьому відповідно до дослідженого судом рішенням Херсонської міської ради від 18.06.2021 № 346 юридичну особу Управління комунальної власності Херсонської міської ради (Код ) реорганізовано шляхом приєднання до Департаменту, до якого як до правонаступника в силу приписів частини 1 статті 104 ЦК України перейшли права та обов`язки Орендодавця.

Як зазначалось, пунктом 3.2 укладеного між сторонами Договору погоджено, що орендна плата становить 4305,28 (чотири тисячі триста п`ять) гривень 28 копійок (базовий - грудень 2019 року) згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 року № 499 перераховується Орендарем управлінню комунальної власності на р/р UA1078147 Держказначейська служба України м. Київ, код 820172, , не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до представленого Департаментом розрахунку за Договором за ФОП Петренко О.Б. обліковується 98040,58 грн заборгованості, з яких 4955,70 грн орендної плати за лютий 2022 року; 7540,00 грн січень 2023 року; 7600,32 грн лютий 2023 року;7653,53 грн березень 2023 року; 7768,33 грн квітень 2023 року; 7783,87 грн травень 2023 року; 7822,79 грн червень 2023 року; 7885,37 грн липень 2023 року; 7838,05 грн серпень 2023 року; 7728,32 грн вересень 2023 року; 7766,96 грн жовтень 2023 року; 7829,10 грн листопад 2023 року; 7868,24 грн грудень 2023 року.

Поряд із наведеним, ФОП Петренко О.Б. представлено платіжну інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.01.2025, з якої вбачається перераховання на розрахунковий рахунок Департаменту, вказаний у дослідженій судом вимозі 4955,70 грн, із призначенням платежу «орендна плата за оренду комунального майна за Договором за період 01.02.2022 по 23.02.2022 року».

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частини 1 статті 231 ГПК України).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що в процесі розгляду справи Відповідачем перераховано частину заявленої до стягнення заборгованості Позивачу, господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в частині стягнення з ФОП Петренко О.Ю. 4955,70 грн заборгованості.

Стосовно решти заявленої до стягнення заборгованості, нарахованої за період січень-грудень 2023 року, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про ведення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан, починаючи з 24.02.2022, який був неодноразово продовженим та триває на даний час.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану від 27.05.2022 № 634 у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин до 07.05.2024 (далі постанова КМУ № 634), установлено, що на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 р., за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна:

які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території).

Згідно з підпунктом 5 пункту 1 постанови КМУ № 634 звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.

Виходячи з вищезазначених положень постанови КМУ № 634 в редакції до 07.05.2024, тобто в редакції чинній протягом всього періоду решти заявленої до стягнення заборгованості (з 01.01.2023 по 31.12.2023), приймаючи до уваги місцезнаходження орендованого нерухомого майна м. Херсон, з огляду на те, що законодавець не пов`язує звільнення від орендної плати з окремим рішенням орендодавця, господарський суд дійшов висновку, що Відповідач у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 був звільнений від орендної плати за спірне нерухоме майно, оскільки в цей період тривав воєнний стан в Україні.

На думку господарського суду Позивачем неправомірно нараховано Відповідачу заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, оскільки положення постанови КМУ № 634 не містять обмеження щодо кінцевої дати звільнення від сплати орендної дати, наявність правової конструкції але у будь-якому разі до 31.12.2022 свідчить, що така дата вказана як кінцева лише у разі припинення воєнного стану раніше 31.12.2022.

При цьому господарський суд враховує, що на момент постановлення Кабінетом Міністрів України постанови № 634 діяв наказ Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, згідно з яким (в редакції станом на дату винесення постанови КМУ від № 634 від 27.05.2022) до переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, включено Херсонську область.

В подальшому:

- наказом Міністерства юстиції України від 17.11.2022 № 5152/5 внесено зміни до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5, та до вказаного переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану включено Херсонський район (крім смт Білозерка, сіл Дар`ївка, Музиківка, Станіслав, міста Херсон, села Чорнобаївка).

- наказ Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 5840/5 від 27.12.2022, який набрав чинності 13.01.2023.

Нового нормативно-правового акту, який визначає перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, не прийнято.

Натомість до постанови КМУ № 634 неодноразово вносились зміни, зокрема згідно з постановами КМУ № 1026 від 13.09.2022, № 1236 від 18.10.2022, № 280 від 24.03.2023 та № 35 від 16.01.2024, і в жодній із зазначених редакцій не було змінено положення підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ № 634.

Вказаний підпункт постанови КМУ № 634 змінено лише на підставі постанови КМУ від 07.05.2024 № 512, тобто лише після 08.05.2024 було виключено положення щодо звільнення від орендної плати орендарів комунального майна, яке розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану із визначеним переліком таких адміністративно-територіальних одиниць.

Отже виходячи з правового аналізу вищевказаних нормативно-правових актів, приймаючи до уваги, що законодавець після втрати чинності наказу Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, тобто після 13.01.2023, неодноразово вносив зміни до постанови КМУ № 634, а саме на підставі постанов КМУ від 24.03.2023 № 280 та від 16.01.2024 № 35, та залишав редакцію підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ № 634: на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 р., за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна:

фізичні особи та фізичні особи - підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після оголошення воєнного стану;

які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території).

Господарський суд дійшов висновку, що такий перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану визначений в самому підпункті 1 пункту 1 постанови КМУ № 634.

При цьому господарський суд виходить з принципу правової визначеності, який означає, що обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

У рішенні від 26.04.1979 у справі The Sunday Times v. United Kingdom Європейський суд з прав людини зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

На думку ЄСПЛ, поняття якість закону означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах C. G. та інші проти Болгарії від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39), Олександр Волков проти України від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

Таким чином, господарський суд зазначає про відмову у задоволенні вимог Департаменту в цій частині стягнення з ФОП Петренко О.Б. 93084,88 грн заборгованості з орендної оплати, нарахованої упродовж січня-грудня 2023 року.

Відсутність своєчасного та остаточного внесення ФОП Петренко О.Б. орендної плати упродовж лютого 2022 року, січня-грудня 2023 року, а також невикористання переданого в оренду майна, визначено Департаментом як фактичними підставами для розірвання укладеного Договору із правовим посиланням на статтю 651 ЦК України.

Приписами частини 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на те, що господарський суд відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення з ФОП Петренко О.Б. 93084,88 грн заборгованості з орендної оплати, нарахованої упродовж січня-грудня 2023 року, оскільки, як встановлено судом, останній звільненій від обов`язку внесення орендної плати упродовж зазначеного періоду, вказане обгартування не розглядається як підстава для розірвання договору в контексті істотності порушення зобов`язання.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини 2 статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

В контексті наведеного, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Умовами пункту 3.2 Договору встановлено, що орендна плата перераховується Орендарем управлінню комунальної власності на р/р UA1078147 Держказначейська служба України м. Київ, код 820172, , у той же час, Управління комунальної власності Херсонської міської ради (Код ) як юридична особа припинена.

Поряд із наведеним надсилаючи ФОП Петренко О.Б. претензію Департаментом визначено наступні реквізити для оплати: р/р UA1147277 Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, . Постачальник: Департамент розвитку об`єктів комунальної власності ТГ ХМР, .

Згідно із статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина 1 статті 3 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, належать справедливість, добросовісність, розумність, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці засади регулюють конкретні правовідносини так, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, дбаючи водночас про права й інтереси інших учасників, зокрема передбачаючи можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших учасників (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 р. у справі № 917/1338/18).

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Так, умовами укладеного Договору не передбачено повідомлення Орендодавцем Орендаря про зміну реквізитів для внесення орендної плати, у той же час, відповідна зміна позбавляє можливості внесення останнім орендної плати.

Із представлених до матеріалів справи доказів вбачається, що Департаментом надіслано вимогу із відповідними реквізитами для оплати тільки 10 вересня 2024 року, належних та допустимих доказів того, що ФОП Петренко О.Ю. був обізнаний (мав можливість дізнатись) про зміну реквізитів раніше аніж надіслана претензія матеріали справи не містять.

В контексті системного аналізу висновків Верховного Суду стосовно істотності порушення договору, враховуючи те, що у Департаменту наявні правові підстав для стягнення заборгованості лише за лютий 2022 року, яка, хоча із порушенням строків оплати, сплачена 06.01.2025, однак, відповідно до матеріалів справи можливість Відповідача дізнатись про зміну реквізитів для оплати виникла тільки 10.09.2024, наведене не визнається господарським судом як істотне порушення умов договору, котре наділяє правом вимагати його розірвання в судовому порядку.

Стосовно вільного доступу представників Департаменту, про що зазначено у дослідженому судом акті обстеження, господарський суд відзначає, що вказане цілком відповідає взятому на себе Орендарем зобов`язанню, викладеному у пунктів 5.1 Договору, а саме надання доступу до об`єкта оренди представникам Орендодавця.

Цільове призначення переданого в оренду нерухомого майна визначено як «для здійснення підприємницької та іншої діяльності», відтак, ФОП Петренко О.Б. має можливість його використання у будь-який не заборонений законом спосіб, доказів ж його використання у спосіб, котрий суперечить приписам законодавства до матеріалів справи не представлено.

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що заявлені Департаментом позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,231,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 916/5615/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Петренко Олега Борисовича на користь Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради 4955,70 грн заборгованості закрити.

У задоволенні позову Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради до відповідача: Фізичної особи-підприємця Петренко Олега Борисовича про розірвання договору та стягнення 93084,88 грн заборгованості відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви покласти на Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 06 червня 2025 р.

Суддя С.Ф. Гут