ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Справа№ 920/1082/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Нечасний О.Л.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 29.04.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач»

на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 (повний текст складено та підписано 18.11.2024)

у справі №920/1082/24 (суддя Д.В. Вдовенко)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації

до 1) Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач»

про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 117 006,40 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Суми (далі, прокурор) в інтересах держави в особі Сумської обласної ради (далі, позивач-1) та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації (далі, позивач-2) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» (далі, відповідач-2) про визнання недійсними додаткових угод від 01.02.2021 №2, від 10.03.2021 №3, від 13.05.2021 №4, від 30.08.2021 №5, від 13.09.2021 №6, від 19.10.2021 №7, від 11.11.2021 №8, від 12.11.2021 №9, від 08.12.2021 №10, від 09.12.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач», та повернення безпідставно сплачених коштів у сумі 117 006 грн 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок укладення між відповідачами перелічених додаткових угод до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12 були безпідставно внесені зміни до істотних умов договору, якими змінено ціну за 1 кВт*год. та зменшено обсяг постачання, чим порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Виконання зобов`язань за додатковими угодами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі. Використання бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становить суспільний інтерес, а незаконність угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Фінансування договору про постачання електричної енергії споживачу від 13.01.2021 №12 здійснювалось за рахунок коштів загального фонду обласного бюджету. Сумська обласна рада є засновником та власником Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни», а Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації - головним розпорядником бюджетних коштів. Через укладення оспорюваних додаткових угод держава втратила можливість отримати електричну енергію за ціною, визначеною у договорі (в редакції додаткової угоди №1) та була змушена оплачувати електричну енергію за необґрунтовано вищою ціною. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 позов задоволено частково.

Визнано недійсними додаткові угоди від 10.03.2021 №3, від 13.05.2021 №4, від 30.08.2021 №5, від 13.09.2021 №6, від 19.10.2021 №7, від 11.11.2021 №8, від 12.11.2021 №9, від 08.12.2021 №10, від 09.12.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач».

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на користь Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації 100 973,78 грн.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на користь Сумської обласної прокуратури 12 112,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Присуджено до стягнення з Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» на користь Сумської обласної прокуратури 12 112,00 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Приймаючи назване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах визначених ним позивачів, встановив, що шляхом підписання спірних додаткових угод відбулась зміна істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару, проте Законом України «Про публічні закупівлі» прямо передбачена імперативна вимога для зміни істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) не більш, ніж на 10% як максимальний ліміт такого збільшення незалежно від того, як часто відбуваються таки зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Вказане слугувало підставою для визнання додаткових угод №3-№11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12 недійсними на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та у порядку, визначеному статтями 203, 215 Цивільного кодексу України. Врахувавши при вирішенні спору правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, суд застосував до спірних правовідносин положення статей 216 та 1212 Цивільного кодексу України та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації 100 973,78 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.

У задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди №2 від 01.02.2021 та стягнення з другого відповідача 16 032,62 грн безпідставно одержаних коштів судом відмовлено, оскільки не встановлено факту її укладення на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у зв`язку з коливанням ціни на ринку) з порушенням приписів цієї норми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 06.12.2024 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 в частині визнання додаткових угод від 10.03.2021 №3, від 13.05.2021 №4, від 30.08.2021 №5, від 13.09.2021 №6, від 19.10.2021 №7, від 11.11.2021 №8, від 12.11.2021 №9, від 08.12.2021 №10, від 09.12.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» недійсними та стягнення на користь позивача коштів в розмірі 100 973,78 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 12 112,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- Закон України «Про публічні закупівлі» не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання;

- пунктом 5.4. Договору сторони домовилися, що ціна електричної енергії, зазначена в п. 5.2. договору, може змінюватись протягом дії договору не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, та постачальник в межах дії договору надасть замовнику на розгляд додаткову угоду та обґрунтування щодо зміни ціни у бік збільшення, зокрема: даними офіційного сайту Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) або Торгово-промислової палати України чи її територіальних відділень, або ДП «Держзовнішформ», або ДП «Укрпромзовнішекспертиза», або органів статистики або іншого органу, який має на це повноваження, що підтверджують таке коливання. Відповідальність за достовірність даних, наданих в якості підстав для зміни ціни за договором, несе постачальник. Під коливанням ціни товару на ринку у поточному розрахунковому періоді для цілей договору розуміється будь-яка зміна ціни за 1 кВт*год за даними НКРЕКП, у порівнянні з попереднім значенням та в межах дії договору.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом спірного договору є постачання електричної енергії. Електрична енергії, яка зі своїх фізико-технічних характеристик має споживатися постійно та безперервно, її генерація відповідає споживанню, її не можна накопичувати, а отже й майбутній обсяг її поставки за Договором можна визначити лише приблизно, проте він має корегуватися відповідно до обсягу фактично спожитої електроенергії електроустановками споживача за Договором.

При виконанні Договору змінювалась ціна на електричну енергію, що примушувало сторін Договору вносити відповідні зміни до умов Договору. Зазначені факти засвідчені як Сумською та Харківською торгово-промисловими палатами, так й інформацією про рівень цін із сайту «Оператор ринку».

- жодна з оспорюваних додаткових угод не містить в собі вимог щодо збільшення ціни товару понад десять відсотків, отже відповідна вимога частини 2 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторонами договору дотримана. Такі дії не заборонено законом за умови належного підтвердження обґрунтованості підстав такого збільшення;

- у спірних правовідносинах діє редакція пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», яка дозволяє у договорі про закупівлю електричної енергії збільшувати ціну за одиницю товару декілька разів протягом виконання договору про закупівлю за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10 відсотків без обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару. Для інших категорій товарів збільшувати ціну за одиницю товару можна не частіше ніж один раз на 90 днів. Зазначеної позиції дотримується й Міністерство економіки України, яке є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері публічних закупівель, у роз`ясненнях, розміщених на офіційному сайті (https://www.me.gov.ua/InfoRez/Details?id=35c41d5f-2d24-470fa4ee[1]74ed2c199290&lang=uk-UA).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

22.01.2025 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив прокурора на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить суд апеляційну скаргу відповідача-2 залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи прокурора зводяться до того, що додатковими угодами №3-11 ціну електричної енергії збільшено на понад 10 % та загалом на 86,93 %, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відтак наявні підстави для визнання недійсними вказаних додаткових угод та стягнення надмірно сплачених за ними коштів.

Згідно із твердженнями представника відповідача-2 сторони можуть вносити зміни до договору про закупівлю декілька разів за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10%, при цьому відповідач-2 посилається на відповідне роз`яснення Міністерства економіки України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 не погодилась із відповідними роз`ясненнями Мінекономіки та зазначила, що право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самому листі Мінекономіки. Водночас Верховним Судом викладено власне тлумачення відповідної правової норми. Згідно з правовим висновком Верховного Суду обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Позивачі та відповідач-1 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1082/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.

20.12.2024 матеріали справи №920/1082/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 залишено без руху; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 36 336,00 грн.

У період з 30.12.2024 по 12.01.2025 головуючий суддя Михальська Ю.Б. та суддя Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, перебували у відпустці.

У період з 30.12.2024 по 13.01.2025 суддя Іоннікова І.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, перебувала у відпустці.

06.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено платіжну інструкцію 0.0..1 від 06.01.2025 про сплату судового збору у розмірі 36 336,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні на 18.02.2025.

12.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» про його участь у судовому засіданні 18.02.2025 о 14 год. 00 хв. в режимі відеконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судове засідання, призначене на 18.02.2025, з`явилися прокурор та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 18.02.2025 суд апеляційної інстанції перейшов до стадії з`ясування наявності клопотань, після чого в місті Суми було оголошено повітряну тривогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 призначено в режимі відеоконференції на 11.03.2025, доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення відеоконференції 11.03.2025 об 11 год. 40 хв. у приміщенні Господарського суду Сумської області за адресою: проспект Шевченка, 18/1, м. Суми, 40011. Особа, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Сумської області, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач».

У судове засідання, призначене на 11.03.2025, з`явився представник прокуратури.

Представник апелянта мав брати участь у судовому засіданні 11.03.2025 в режимі відеоконференції через Господарський суд Сумської області, однак станом на час проведення судового засідання у місті Суми тривала повітряна тривога.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 відкладено в режимі відеоконференції через Господарський суд Сумської області на 09.04.2025 о 12 год. 20 хв.

У судове засідання, призначене на 09.04.2025, з`явився представник прокуратури.

Представник апелянта мав брати участь у судовому засіданні 09.04.2025 в режимі відеоконференції через Господарський суд Сумської області, однак станом на час проведення судового засідання 09.04.2025 у місті Суми тривала повітряна тривога.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд, заслухавши думку представника прокуратури, враховуючи те, що розгляд справи у зв`язку з повітряними тривогами в місті Суми вже тричі відкладався, а справа слухається тривалий час, ухвалою від 09.04.2025 відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 на 29.04.2025 у приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

У судовому засіданні 29.04.2025 суд, заслухавши пояснення прокурора по суті спору, оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 29.04.2025, з`явився представник прокуратури.

Представники позивачів та відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться довідки про доставку ухвали суду від 09.04.2025 до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі «Електронний суд».

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на вказане та враховуючи, що розгляд справи неодноразово відкладався, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивачів та відповідачів.

Представник прокуратури у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача-2, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

13.01.2021 за результатами публічної закупівлі між відповідачами укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №12, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити замовнику у терміни та на умовах визначених договором електричну енергію, код ДК 09310000-5 «Електрична енергія» в обсягах і порядку передбачених договором для забезпечення потреб електроустановок замовника, а замовник сплачує постачальнику за використану електричну енергії у розмірі, строки, порядку та на умовах передбачених договором.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 260 000 кВт/год. (лот №1).

Згідно з пунктом 3.1. договору початком постачання електричної енергії замовнику є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до договору.

Строк поставки - до 31.12.2021 (пункт 3.2. договору).

За умовами пункту 5.1 договору загальна вартість договору становить 795 600,00 грн (сімсот дев`яносто п`ять тисяч шістсот грн 00 коп.), в тому числі ПДВ - 132 600,00 грн (сто тридцять дві тисячі шістсот грн 00 коп.).

Відповідно до пункту 5.2. договору вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна за 1 кВт*год електричної енергії складає: 3,06 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 5.4. договору ціна електричної енергії, зазначена в пункті 5.2. договору, може змінюватись протягом дії договору не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, та постачальник в межах дії договору надасть замовнику на розгляд додаткову угоду та обґрунтування щодо зміни ціни у бік збільшення, зокрема: даними офіційного сайту Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) або Торгово-промислової палати України чи її територіальних відділень, або ДП «Держзовнішформ», або ДП «Укрпромзовнішекспертиза», або органів статистики або іншого органу, який має на це повноваження, що підтверджують таке коливання. Відповідальність за достовірність даних, наданих в якості підстав для зміни ціни за договором, несе постачальник. Під коливанням ціни товару на ринку у поточному розрахунковому періоді для цілей договору розуміється будь-яка зміна ціни за 1 кВт*год за даними НКРЕКП, у порівнянні з попереднім значенням та в межах дії договору.

Будь-які зміни ціни можливі тільки після початку здійснення постачання електричної енергії за договором.

Відповідно до пункту 1 комерційної пропозиції, що є додатком № 2 договору, ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): за 1кВт становить 3,06 грн з ПДВ.

Також у комерційній пропозиції сторонами погоджений порядок зміни умов договору про закупівлю. Зміни до договору про закупівлю можуть вноситися у випадках, визначених статтею 41 Закону та статтею 188 Господарського кодексу України, що оформлюється у такій самій формі, що й договір про закупівлю, а саме в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод.

Договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та набуває чинності з 13.01.2021 і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення, згідно зі ст. 631 ЦК України (пункт 13.1. договору).

Відповідно до пункту 13.2. договору умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної - пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

01.02.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої змінили умови п. 5.2. договору та п. 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії (сторонами ця обставина не заперечується). З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,666 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу №12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.02.2021.

01.02.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №2 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції. З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,43978 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу №12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.02.2021.

10.03.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №3 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції, у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії (відповідно до пропозиції у листі від 04.03.2021 №43). З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,63655 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу №12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2021.

13.05.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №4 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,75622 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.05.2021.

30.08.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №5 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 3,94936 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу №12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.08.2021.

13.09.2021 відповідачі уклали додаткову угоду № 6 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 4,22828 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.09.2021.

19.10.2021 відповідачі уклали додаткову угоду № 7 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 4,40146 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.10.2021.

11.11.2021 відповідачі уклали додаткову угоду № 8 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 4,64996 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.11.2021.

12.11.2021 відповідачі уклали додаткову угоду № 9 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 4,92308 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.11.2021.

08.12.2021 відповідачі уклали додаткову угоду № 10 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 5,41032 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.12.2021.

09.12.2021 відповідачі уклали додаткову угоду №11 до договору, відповідно до умов якої внесли зміни у пункт 5.2. договору та пункт 1 комерційної пропозиції у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». З урахуванням змін фактична ціна (тариф) електричної енергії за 1 кВт/год становить 5,72006 грн з ПДВ. Дана угода є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії споживачу № 12 від 13.01.2021. Дія додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.12.2021.

Відповідно до актів за лютий - листопад 2021 року відповідач-2 передав відповідачу-1 електричну енергію у кількості 201928 кВт/год. за ціною, що визначена згідно з додатковими угодами №2-11 загальною вартістю 795 561 грн 68 коп.

Відповідач-1 здійснив оплату електричної енергії за актами в повному обсязі в сумі 795 561 грн 68 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Прокурор у позові просить суд визнати недійсними додаткові угоди від 01.02.2021 №2, від 10.03.2021 №3, від 13.05.2021 №4, від 30.08.2021 №5, від 13.09.2021 №6, від 19.10.2021 №7, від 11.11.2021 №8, від 12.11.2021 №9, від 08.12.2021 №10, від 09.12.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 №12, оскільки вони укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Прокурор зазначає, що внаслідок укладення з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі» спірних додаткових угод розмір безпідставно сплачених відповідачем-1 коштів відповідачу-2 становить 117 006,40 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача-2 на користь позивача-2 як безпідставно набуті кошти.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував на те, що підвищення ціни на товар було обґрунтованим і не суперечило приписам статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідало принципу свободи договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень прокурора на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача-2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У частині 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.17) і №922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.18) і №922/1830/19 (підпункт 7.3)).

У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурор у позові зазначив, що порушення норм законодавства у сфері публічних закупівель у зв`язку з укладенням із порушенням вимог закону додаткових угод призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі. Використання бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становить суспільний інтерес, а незаконність угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Фінансування договору про постачання електричної енергії споживачу від 13.01.2021 №12 здійснювалось за рахунок коштів загального фонду обласного бюджету. Сумська обласна рада є засновником та власником Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни», а Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації є головним розпорядником бюджетних коштів. Через укладення оспорюваних додаткових угод держава втратила можливість отримати електричну енергію за ціною, визначеною у договорі (в редакції додаткової угоди № 1) та була змушена оплачувати електричну енергію за необґрунтовано вищою ціною. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави.

Прокурором у даній справі в якості позивачів визначено Сумську обласну раду та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Суд установив, що відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» (далі - підприємство), останнє є закладом охорони здоров`я, створене на базі майна територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області і перебуває в управлінні Сумської обласної ради. Засновником, власником та органом управління майном підприємства є територіальні громади сіл, селищ, міст Сумської області в особі Сумської обласної ради, управління яким здійснюється через уповноважений орган - Управління майном Сумської обласної ради та знаходиться у функціональному підпорядкуванні Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації (пункти 1.1, 1.3, 1.4. Статуту).

Окружною прокуратурою міста Суми було спрямовано до Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації листи від 10.06.2024 № 51-2510ВИХ24, № 51-5211ВИХ24 щодо виявлених прокурором порушень законодавства при укладенні додаткових угод № 2-11 до договору з метою встановлення причин самостійного невжиття заходів щодо захисту інтересів держави.

Відповідно до листа-відповіді від 24.06.2024 № 01-24/876 Сумська обласна рада повідомила прокуратуру, що не вживала заходів цивільно-правового характеру щодо звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до листа-відповіді №01-26/6/1377 від 18.06.2024 Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації повідомило прокуратуру, що заходи цивільно-правового характеру щодо звернення з позовною заявою до суду про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів не вживались.

Листом від 19.08.2024 за №51-7282ВИХ-24 прокурор повідомив позивачів про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної ради, Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу від 13.01.2021 № 12 та стягнення коштів в сумі 117 006,40 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що прокурор з дотриманням приписів статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» правомірно звернувся з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.

У даному випадку вбачаються підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, висновки місцевого господарського суду з приводу чого є обґрунтованими та скаржником не спростовані.

Щодо суті заявлених позовних вимог судом апеляційної встановлено таке.

Предметом позову у даній справі, яка переглядається, є визнання недійсними додаткових угод №2-№11 до Договору на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України як таких, що укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Скаржник, заперечуючи вказані доводи прокурора, наголошує на тому, що не порушував положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки довів належними доказами (ціновими довідками Харківської та Сумської торгово-промислових палат, інформацією про рівень цін із сайту «Оператор ринку») факт коливання ціни товару на ринку у певний період часу, що було законною підставою для укладення спірних додаткових угод.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог та визнання недійсними оспорюваних додаткових угод №3-№11 з огляду на таке.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з частиною 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та / або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Передбачена частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у cправі № 908/653/22.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Суд установив, що відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.02.2021 до договору відповідачі, у зв`язку з коливанням ціни, збільшили ціну за одиницю електричної енергії до 3,336 грн з ПДВ (в межах 10% від початкової ціни товару, визначеної договором; збільшення на 9,01%).

Також суд установив, що відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.02.2021 до договору відповідачі збільшили ціну за одиницю електричної енергії до 3,43978 грн з ПДВ, не у зв`язку із коливанням ціни, а у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.

Згідно з тендерною пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-12-09-007842-c) до ціни за 1кВт/год в розмірі 3,06 включені послуги оператора системи розподілу.

У комерційній пропозиції сторони погодили порядок змін умов договору про закупівлю. Зміни до договору про закупівлю можуть вноситися у випадках, визначених статтею 41 Закону. Згідно з пунктом 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Додаткова угода №2 від 01.02.2021 укладена за результатами розгляду пропозиції відповідача-2 про зміну у листі №17 від 04.02.2021, в якому відповідач повідомляє, що згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.12.2020 року №2377 було збільшено тариф на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на рівні: для 2 класу напруги - 1 226,67 грн/МВт-год (без урахування податку на додану вартість). Тобто, тариф з розподілу зріс на 316,49 грн/МВт*год. (без ПДВ). ТОВ «Компанія «Газенергопостач» запропонувало переглянути ціну на електричну енергію, яка постачається, збільшивши її з 01 лютого 2021 року на 316,49 грн/МВт*год грн.(без ПДВ), та встановити у розмірі 3 439,78 грн/МВт*год. з ПДВ. Постанова НКРЕКП від 09.12.2020 №2377 щодо встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Сумиобленерго» набрала чинності з 01 січня 2021 року.

За встановлених судом обставин, суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про укладення додаткової угоди №2 у зв`язку із коливанням ціни товару на ринку та наявність підстав для визнання цієї додаткової угоди недійсною, як такої, що суперечить пункту 02 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Поряд з цим, суд першої інстанції правильно встановив, що додатковими угодами №3 від 10.03.2021, №4 від 13.05.2021, №5 від 30.08.2021, №6 від 13.09.2021, №7 від 19.10.2021, №8 від 11.11.2021, №9 від 12.11.2021, №10 від 08.12.2021, №11 від 09.12.2021 до договору відповідачі, у зв`язку з коливанням ціни, збільшили ціну за одиницю електричної енергії більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору.

Оскільки відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, суд дійшов правильного висновку, що додаткові угоди № 3-11 до договору, згідно з якими ціна за одиницю товару збільшена спочатку на 18,84%, а потім на 86,93% від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору, у зв`язку з коливанням ціни, суперечать положенням зазначеної норми, що зумовлює підстави для визнання додаткових угод № 3-11 недійсними на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги відповідача-2 із посиланням на роз`яснення Міністерства економіки України про те, що насправді пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дозволяє у договорі про закупівлю електричної енергії збільшувати ціну за одиницю товару декілька разів протягом виконання договору про закупівлю за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10 відсотків без обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на невірному тлумачення зазначеної норми Закону.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 не погодилась із відповідними роз`ясненнями Мінекономіки та зазначила, що право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самому листі Мінекономіки. Водночас Верховним Судом викладено власне тлумачення відповідної правової норми.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Щодо позовної вимоги прокурора про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 117 006,40 грн колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки судом встановлено, що спірні додаткові угоди №3-11 є недійсними, останні не породжують жодних правових наслідків для сторін, відповідно, правовідносини з постачання товару між позивачем та відповідачем у спірний період регулюються Договором без урахування внесених до нього недійсними додатковими угодами змін, тобто і поставка товару, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов договору в редакції додаткової угоди № 2. Постачання електричної енергії споживачу і його оплата за період з лютого до листопада 2021 року мала здійснюватися сторонами з розрахунку ціни за одиницю електричної енергії - 3,43978 грн з ПДВ.

Наведена правова позиція узгоджується зі сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, Верховного Суду в постановах від 13.04.2023 у справі №908/653/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22, від 07.02.2023 у справі №927/188/22.

Суд встановив, що за електричну енергію у кількості 201928 кВт/год., передану за актами за період з лютого до листопада 2021 року за ціною згідно з додатковими угодами № 2-11, перший відповідач розрахувався, сплативши другому відповідачу кошти в сумі 795 561 грн 68 коп., що підтверджується платіжними дорученнями.

Виходячи з ціни за одиницю електричної енергії, обумовленої сторонами у договорі в редакції додаткової угоди №2 (3,43978 грн з ПДВ), підстав для визнання недійсною якої, як такої, що укладена з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону суд не встановив, відповідач-1 повинен був сплатити відповідачу-2 за спожиту електричну енергію у кількості 201928 кВт/год у зазначений період 694 587 грн 90 коп.

Як вірно встановив суд, кошти відповідачу-1 для оплати електричної енергії за договором були виділені з обласного бюджету, розпорядником бюджетних коштів є позивач-2 (лист відповідача-1 від 01.04.2024 №05-09/04/678).

Таким чином, грошові кошти в сумі 100 973,78 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-2, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-2 зобов`язаний їх повернути позивачу-2, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог у даній справі шляхом визнання недійсними додаткових угод № 3-11 до договору про постачання електричної енергії від 13.01.2021 № 12, укладених між відповідачами, та стягнення з відповідача-2 на користь позивача-2 100 973,78 грн.

У задоволенні позову в частині визнання недійсною додаткової угоди №2 від 01.02.2021 судом правомірно відмовлено, оскільки не встановлено факту її укладення з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Як наслідок, правильно відмовлено й у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-2 16 032,62 грн безпідставно одержаних коштів.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» на рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 06.11.2024 у справі №920/1082/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач».

Матеріали справи №920/1082/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2025 після виходу судді Іоннікової І.А. з лікарняного та відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова