ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа №910/14663/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 (повний текст складено 21.03.2025)

у справі №910/14663/24 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до 1) Міністерства юстиції України

2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення заборгованості у розмірі 175 415,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві) про стягнення з Державного бюджету України 87 050,14 грн інфляційних втрат та 88 365,83 грн трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з огляду на виникнення між АТ "НАЕК "Енергоатом" та Мін`юстом грошового зобов`язання, яке полягає у поверненні на підставі рішення суду від 24.10.2023 у справі №910/12267/23 на користь позивача безпідставно списаних коштів у розмірі 3 472 835,00 грн, а також наявність прострочення у виконанні цього зобов`язання, з дати звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно списаних коштів, є підстави для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до вказаних правовідносин за період з 29.07.2023 (дата, до якої судом стягнуто три проценти річних та інфляційні втрати у справі №910/12267/23) до 02.06.2024 (дата, що передує дню виконання рішення суду у справі №910/12267/23 в частині сплати суми основного боргу в розмірі 3 472 835,00 грн).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь АТ "НАЕК "Енергоатом" 88 365,83 грн трьох процентів річних, 87 050,14 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що держава без належних правових підстав набула та утримувала належні позивачу кошти у сумі 3 472 835,00 грн у період з 27.05.2023 до 02.06.2024. При цьому, питання щодо стягнення нарахованих за період з 27.05.2023 до 28.07.2023 трьох процентів річних та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат вирішене в межах справи №910/12267/23. Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних за період з 29.07.2023 до 02.06.2024 та інфляційних втрат за період з липня 2023 року до травня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є стягнення трьох процентів річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Мін`юст звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування вказаного рішення.

Так, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, не взяв до уваги особливий порядок повернення коштів з Державного бюджету України, не врахував, що заяву АТ "НАЕК "Енергоатом" подало до ДКСУ у м. Києві більш ніж через місяць з моменту набрання законної сили, та проігноровано той факт, що для ДКСУ у м. Києві передбачений 3-х місячний термін (з моменту пред`явлення заяви) для виконання рішення.

Також в прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ГУ ДКСУ у м. Києві звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, ГУ ДКСУ у м. Києві вважає, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно та не об`єктивно. Також не було надано оцінки всім обставинам, що мають значення для правильного вирішення даного спору.

Також, ГУ ДКСУ у м. Києві стверджує, що вимога про стягнення з державного/місцевого бюджету трьох процентів річних та інфляційних втрат не підлягає задоволенню та, у разі залишення рішення суду першої інстанції без змін, призведе до порушення бюджетного законодавства, а саме буде допущено нецільове використання бюджетних коштів.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про звільнення ГУ ДКСУ у м. Києві від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №910/14663/24.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.04.2025 апеляційну скаргу Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 відмовлено Мін`юсту у відстроченні сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.04.2025 апеляційну скаргу ГУ ДКСУ у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

15.04.2025, через систему "Електронний суд", Мін`юстом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відмовлено ГУ ДКСУ у м. Києві у звільненні від сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14663/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 20.05.2025.

25.04.2025, через систему "Електронний суд", ГУ ДКСУ у м. Києві подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДКСУ у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Об`єднано апеляційні скарги ГУ ДКСУ у м. Києві та Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 28.05.2025.

01.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14663/24.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

14.05.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому просить суд відмовити у їх задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 залишити без змін.

Так, позивач, зокрема зазначає, що доводи апеляційних скарг про неправильне застосування статті 625 ЦК України не відповідають обставинами справи та є безпідставними.

Крім того, на переконання позивача, відповідачем-2 самостійно виокремлено частку з тексту пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, повний зміст якого регулює зовсім інші відносини - кредит, позика, та який не стосується спірних правовідносин, які є предметом розгляду цієї справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/12267/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 та постановою Верховного Суду від 25.06.2024, позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" 3 472 835,00 грн безпідставно отриманих коштів, 17 982,63 грн трьох процентів річних, 27 782,68 грн інфляційних втрат та 52 779,00 грн витрат по сплаті судового збору.

25.03.2024 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Як встановлено в межах справи №910/12267/23, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту перебувало виконавче провадження №34029225 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.02.2012 №18/113-53/81 про стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" заборгованості.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту про стягнення виконавчого збору від 10.09.2021 у межах виконавчого провадження №34029225 постановлено стягнути з боржника - ДП "НАЕК "Енергоатом" виконавчий збір у розмірі 12 730 868,93 грн.

За результатами примусового списання коштів, на підставі виставлених державним виконавцем платіжних вимог у межах виконавчого провадження №34029225, з рахунків підприємства протягом вересня 2021 року списані кошти в рахунок сплати виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн. Вказані кошти перераховані до державного бюджету України.

Не погодившись з постановою про стягнення виконавчого збору від 10.09.2021, ДП "НАЕК "Енергоатом" оскаржило постанову у судовому порядку.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №640/26475/21 позовні вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" задоволено повністю та визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту Мурихіна Сергія Володимировича від 10.09.2021 №34029225 про стягнення виконавчого збору.

У подальшому, ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулось до Мін`юсту з заявою від 16.05.2023 №01-9503/10-вих про повернення коштів - виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн.

Листом від 19.06.2023 №01-11933/10-вих ДП "НАЕК "Енергоатом" повторно звернулось до Мін`юсту з проханням повідомити про рух поданої заяви.

Листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту від 19.06.2023 №78599/77571-33-23/20.1 повідомлено, що постанова Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №640/26475/21 та заява від 16.05.2023 №01-9503/10-вих не є підставами для повернення коштів.

У серпні 2023 року ДП "НАЕК "Енергоатом", правонаступником якого є АТ "НАЕК "Енергоатом", звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного бюджету України грошових коштів, які були списані з рахунків позивача на підставі постанови державного виконавця, яка у подальшому визнана незаконною, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Так, в межах справи №910/12267/23 суд дійшов висновку, що державою Україна безпідставно набуто належні ДП "НАЕК "Енергоатом" кошти у розмірі 3 472 835,00 грн та порушено строк їх повернення, що стало підставою для стягнення рішенням суду від 24.10.2023 цієї суми коштів, а також нарахованих на неї за період з 27.05.2023 до 28.07.2023 трьох процентів річних у розмірі 17 982,63 грн та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат у розмірі 27 782,68 грн.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачами, 03.06.2024 на банківський рахунок АТ "НАЕК "Енергоатом" надійшли грошові кошти у розмірі 3 472 835,00 грн, відповідно до наказу Господарського суду міста Києва №910/12267/23 від 25.03.2024.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що кошти у загальному розмірі 3 472 835,00 грн протиправно набуті та безпідставно утримані державою в особі своїх органів - Мін`юсту та ГУ ДКСУ у м. Києві, а тому наявні правові підстави для стягнення з держави Україна нарахованих на ці кошти за період з 29.07.2023 до 02.06.2023 трьох процентів річних у розмірі 88 365,83 грн та за період з липня 2023 року до травня 2024 року інфляційних втрат в сумі 87 050,14 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Тобто обов`язковими передумовами є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №551/1099/21, від 21.05.2019 у справі №910/2569/18).

Верховний Суд у постанові від 26.11.2019 у справі №183/6195/17(2-а/183/251/17) зазначив, що, перевіряючи законність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання своїх управлінських функцій, судам з метою уникнення істотних порушень норм процесуального права необхідно розмежовувати поняття "нормативно-правовий акт" та "індивідуальний акт".

Також у постанові від 08.02.2022 у справі №1540/3828/18 Верховний Суд звернув увагу, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

У справі №910/12267/23 судом встановлено факт безпідставного набуття державою Україна належних позивачу коштів у розмірі 3 472 835,00 грн, а також факт прострочення державою Україна в особі її державних органів повернення цих коштів АТ "НАЕК "Енергоатом", що стало підставою для стягнення з держави нарахованих на цю суму трьох процентів річних та інфляційних втрат.

У справах №922/643/19 та №520/11429/17 Верховний Суд дійшов загальних висновків щодо застосування частини 4 статті 75 ГПК України, вказавши що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (держава Україна з 27.05.2023 прострочила виконання своїх зобов`язань з повернення позивачу безпідставно набутих коштів у розмірі 3 472 835,00 грн), а також вказані обставини не можуть бути переоцінені судом у даній справі, оскільки фактично буде мати місце поставлення під сумнів судових рішень у справі №910/12267/23, що є недопустимим в силу законодавства як міжнародного, так і національного.

Таким чином, держава без належних правових підстав набула та утримувала належні позивачу кошти у сумі 3 472 835,00 грн у період з 27.05.2023 до 02.06.2024. При цьому, питання щодо стягнення нарахованих за період з 27.05.2023 до 28.07.2023 трьох процентів річних та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат вирішено в межах справи №910/12267/23.

Згідно зі статтями 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Таким чином, статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, тому посилання ДКСУ у м. Києві на нормативно-правові акти, які регулюють відносини у сфері бюджетного законодавства, та якими визначено повноваження Казначейства щодо стягнення коштів місцевого бюджету та державного бюджетів є необґрунтованими.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних за період з 29.07.2023 до 02.06.2024 та інфляційних втрат за період з липня 2023 року до травня 2024 року, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що правомірним є стягнення трьох процентів річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат в сумі 87 050,14 грн.

З огляду на наведене, судова колегія вважає вірними висновки місцевого господарського суду про те, що позов АТ "НАЕК "Енергоатом" підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційних скарг взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Мін`юсту та ГУ ДКСУ у м. Києві задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/14663/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві покласти на скаржників.

4. Матеріали справи №910/14663/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран