ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4063/24

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат"; (вул.Київська, 130, Обухів, Київська область, 08700) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" (вул. Краснова,11А, Одеса, Одеська область, 65059) про стягнення 15579 грн.;

за участю представників:

від позивача: Бугаєнко Ю.М.;

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" 15579 грн. як помилково сплачені.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 21.11.2024 призначено справу №916/4063/24 до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.02.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/4063/24 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

22.05.2025 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

Як зазначає позивач, що між Приватним акціонерним товариством «Київський картонно-паперовий комбінат» (далі по тексту Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо- інженерна компанія «Фортекс-Україна» (далі по тексту Відповідач, Продавець) тривалий час існували договірні відносини, відповідно до яких Позивач замовляв та сплачував товар, а Відповідач здійснював поставку замовленого товару

Позивач стверджує, що у нього виникла необхідність придбати Фланець вільн. DN 250/273 алюмінієвий (далі - товар), на підставі рахунку № 188 від 21.02.2017 року.

Позивачем 14.03.2017 року було оплачено Відповідачу вартість товару у розмірі 15 579,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №4807 від 14.03.20217 року.

Відповідач після отримання оплати поставив замовлений товар, що підтверджується видатковою накладною на товар та товарно-транспортною накладною .

Але, після сплати товару, 14.03.2017 року, Позивач помилково 20.04.2017 року, ще раз оплатив суму у розмірі 15 579,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 7840 від 20.04.2017 року.

Позивач вказує, що з метою повернення помилково сплачених коштів у розмірі 15 579,00 грн., Позивач неодноразово в телефонному режимі та шляхом направлення листів звертався до Відповідача з проханням повернути ці кошти. Станом на дату підготовки цієї позовної заяви Відповідач кошти не повернув, що свідчить про неналежне виконання своїх зобов`язань Відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору. Позивач звертався до Відповідача з Вимогою про повернення коштів (далі - Вимога).

У Вимозі за вих. № 45-946 від 22.01.2024 року, що направлена Позивачем 24.01.2024 Позивач просив у добровільному порядку повернути помилково сплачені кошти, проте Відповідачем не було вжити жодних заходів з метою погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" 15579 грн. як помилково сплачені.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Позивачем 14.03.2017 року було оплачено Відповідачу вартість товару у розмірі 15 579,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №4807 від 14.03.20217 року.

Відповідач після отримання оплати поставив замовлений товар, що підтверджується видатковою накладною на товар та товарно-транспортною накладною .

Після сплати товару, 14.03.2017 року, Позивач помилково 20.04.2017 року, ще раз оплатив суму у розмірі 15 579,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 7840 від 20.04.2017 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

В постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18 містяться наступні висновки щодо природи кондиційних зобов`язань та умов застосування ст. 1212 ЦК України: Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Також, аналогічне тлумачення природи кондикційних зобов`язань наведене у постановах Верховного Суду України, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 15.09.2021 у справі № 756/5677/17 (провадження № 61-3351св20).

Суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами наявні саме кондикційні зобов`язання щодо повернення грошових коштів у сумі 15 579 грн.

Дане твердження обґрунтовується тим, що:

- між Позивачем та Відповідачем відсутні договірні відносини, оскільки грошові кошти були перераховані помилково, що не спростовується відповідачем;

- докази повернення Відповідачем грошових коштів Позивачу відсутні.

- докази наявності у Відповідача підстав для утримання грошових коштів у сумі 15 579 грн., які перераховані Позивачем платіжною інструкцією № 7840 від 20.04.2017 відсутні.

Таким чином, наявні підстави для повернення Відповідачем грошових коштів в сумі 15579 грн. Позивачу.

На даний час, грошові кошти у сумі 15579 грн. утримуються Відповідачем без достатньої правової підстави.

Враховуючи приписи законодавства, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" (вул. Краснова,11А, Одеса, Одеська область, 650591, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат"; (вул.Київська, 130, Обухів, Київська область, 08700, ) 15579 грн. як помилково сплачені, витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн.

Повний текст рішення складено 02 червня 2025 р.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов