ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/298/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши матеріали справи у спрощеному позовному провадженні,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", код ЄДРПОУ - 45365917, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Шерегі Габріелли Йосипівни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення коштів,

Секретар судового засідання - Ігнатко О.В,

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", код ЄДРПОУ - 45365917, м. Ужгород, звернулось до суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Шерегі Габріелли Йосипівни, РНОКПП - НОМЕР_1 , з позовними вимогами стягнення суми заборгованості в розмірі 123 781.81 грн., в т.ч. 100 000.00 грн. - основного боргу, 13 280.22 грн. - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 8909.81 грн. - інфляційних втрат та 1591.78 грн. - 3 % річних.

Описова частина рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", код ЄДРПОУ - 45365917, м. Ужгород, до Фізичної особи - підприємця Шерегі Габріелли Йосипівни, РНОКПП - НОМЕР_1 , (вх. №02.3.1-05/329/25 від 20.03.2025 року) - залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, які в подальшому усунено.

Ухвалою суду від 26.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.03.2025 була направлена за юридичною адресою відповідача згідно відомостей з ЄДРЮОФОГФ та отримана ним 03.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однак, відповідач не скористався належним йому правом для подання відзиву до суду чи інших заяв по суті справи, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача у справі.

Позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що 28.05.2025 Закарпатською філією ТОВ "Газорозподільні мережі України" та фізичною особою підприємцем Шерегі Г.Й., яка отримує послуги розподілу природного газу за адресою: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Тараса Шевченка, буд. 5, укладено договір розстрочення оплати боргу вартості необлікованого об`єму природного газу №ДОГ/ЗФ/100-3633-24.

Відповідно до п. 1.3. договору споживач зобов`язується оплатити оператору вартість природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень розділу 11 глави 4 Кодексу ГРМ на підставі акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024 затвердженого комісією з розгляду актів про порушення 21.05.2024 і споживач визнає, що порушення допущене з його вини та підтверджує свій обов`язок оплатити цю вартість в повному обсязі та здійснити оплату.

Згідно п. 2.2. та 2.3. договору, загальна сума, яка підлягає сплаті на користь оператора ГРМ за даним договором складає 337 417.13 грн. Споживач зобов`язується оплатити вартість не облікованого (донарохавного) об`єму природного газу, вказану у п. 2.2. договору до 31.08.2024 року.

Позивач стверджує, що підтвердженням акцептування договору про розстрочення оплати боргу вартості не облікованого об`єму природного газу від 28.05.2024 відповідачем є перерахування грошових коштів на виконання умов такого договору, а саме: 137 417.13 грн. перераховано 01.07.2024 року та 100 000.00 грн. перераховано 01.08.2024 року.

Позивач стверджує, що заборгованість відповідача перед ним за договором про розстрочення оплати боргу вартості не облікованого об`єму природного газу від 28.05.2024, з врахуванням здійснених платежів, становить 100 000.00 грн.

За прострочення виконання грошового зобов`язання споживачу нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з 01.09.2024 по 28.02.2025 у сумі 13 280.22 грн. Згідно проведеного розрахунку за періоди з 01.09.2024 по 13.03.2025 споживачу нарахована загальна сума 3 відсотків річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1591.78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8909.81 грн. Загальна сума заборгованості складає - 123 781.81 грн.

Відповідач у добровільному порядку заборгованість не сплатив, що стало підставою звернення позивачем до суду з метою захисту порушених прав.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що дійсно 28.05.2024 між сторонами спору був укладений договір розстрочення оплати боргу вартості необлікованого об`єму природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.2. договору - предметом даного договору є оплата боргу споживачем оператору ГРМ вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, розрахованої у відповідності до положень розділу 11 глави 2 Кодексу газорозподільних систем внаслідок допущених порушень.

Відповідно до п. 1.3. договору споживач зобов`язується оплатити оператору вартість природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень розділу 11 глави 4 Кодексу ГРМ на підставі акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024 затвердженого комісією з розгляду актів про порушення 21.05.2024 і споживач визнає, що порушення допущене з його вини та підтверджує свій обов`язок оплатити цю вартість в повному обсязі та здійснити оплату.

Згідно п. 2.2. та 2.3. договору, загальна сума, яка підлягає сплаті на користь оператора ГРМ за даним договором складає 337 417.13 грн. Споживач зобов`язується оплатити вартість не облікованого (донарохавного) об`єму природного газу, вказану у п. 2.2. договору до 31.08.2024 року. Аналогічний строк передбачений в пункті 2.3. договору.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що сторони узгодили, що у випадку дотримання споживачем графіку здійснення оплати, передбаченого п. 2.2. договору та здійснення повної оплати суми у розмірі 337 417.13 грн. до 31.08.2024 року, то буде вважатись, що споживач погасив всю вартість природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень розділу 11 Кодексу ГРМ, зазначену у п. 2.1. договору.

У випадку порушення строку погашення заборгованості визначеного у п. 2.3. договору, оператор ГРМ набуває право на примусове стягнення всієї вартості природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень 11 Кодексу ГРМ на підставі акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024, затвердженого комісією з розгляду актів про порушення 21.05.2024 року.

Судом встановлено, що такий договір підписано уповноваженими представниками сторін.

Судом встановлено, що відповідачем сплачено на користь позивача 237 417.13 грн., що підтверджується зокрема платіжними інструкціями від 01.07.2024 та від 01.08.2024, які містяться в матеріалах справи.

До матеріалів справи також долучено копію акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024 року, копію з витягу з рішення комісії з розгляду актів про порушення від 21.05.2024 року та копію заяви - приєднання №42Ви-593-П-24 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Додатково позивачем нараховані відповідачу пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з 01.09.2024 по 28.02.2025 у сумі 13 280.22 грн. Згідно проведеного розрахунку за періоди з 01.09.2024 по 13.03.2025 споживачу нарахована загальна сума 3 відсотків річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1591.78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8909.81 грн., стягнення яких разом із основною сумою боргу і стало предметом розгляду в даній справі.

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з приписами частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» (далі Закон) постановою від 30.09.2015 N 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Пункт 1 глави 1 Розділу VI Кодексу ГРС визначає, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними «газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу .

Укладений між сторонами Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної Споживачем заявам-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що на є побутовим) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплати рахунка Оператора ГРМ, та/бо документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3. Договору).

Відповідно до абзацу 12 пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС договір на приєднання до газорозподільної системи/договір на приєднання - це письмова угода між оператором газорозподільної системи та замовником послуги з приєднання, яка укладається відповідно до вимог розділу V та за формою, наведеною в цьому Кодексі, визначає їх правовідносини під час виконання приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) оператора газорозподільної системи.

Відповідно до абзацу 63 пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС повіркою лічильника газу є встановлення придатності до застосування лічильника газу на підставі результатів контролю його метрологічних характеристик, що здійснюється в установленому законодавством порядку.

Пунктом 1 глави 6 розділу Х Кодексу ГРС визначено, що власник комерційного ВОГ або суб`єкт господарювання, що здійснює його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, забезпечує належний технічний стан комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ), а також проведення періодичної повірки ЗВТ (крім населення) в порядку, визначеному главою 7 цього розділу, та відповідає за дотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових (ЗВТ).

Технічне обслуговування елементів комерційного ВОГ, зокрема здійснення ревізії запірних пристроїв та фільтрів, повірки та ремонту ЗВТ, проводить власник цього комерційного ВОГ або суб`єкти господарювання, що здійснюють його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, згідно з експлуатаційними документами в спеціалізованих сервісних центрах.

Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу Х Кодексу ГРС власники ЗВТ, що є елементами комерційних ВОГ, зобов`язані забезпечити належний контроль за строками спливу міжповірочних інтервалів ЗВТ та організацію проведення їх періодичної повірки. Здійснення періодичної повірки ЗВТ забезпечується власником ЗВТ за власний рахунок.

За змістом підп. 1 п. 2 глави 7 розділу Х Кодексу ГРС для належної організації періодичної повірки власних ЗВТ, що входять до складу комерційного ВОГ, споживач повинен, зокрема: завчасно (до дати прострочення періодичної повірки) направити Оператору ГРМ письмове повідомлення (зразок якого Оператор ГРМ має опублікувати на своєму вебсайті) про дату та час демонтажу ЗВТ на повірку (або його повірку на місці установки) та необхідність забезпечення представником Оператора ГРМ розпломбування ЗВТ. Звернення має бути направлене не пізніше десяти робочих днів до запланованої дати

Відповідно до абз. 29 пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС контрольним оглядом вузла обліку є виконання комплексу робіт з метою візуального обстеження цілісності ЗВТ (корпусу, скла, кріплення, з`єднання тощо), цілісності встановлених згідно з актом про пломбування пломб та наявності відбитків їх тавр, зняття показань ЗВТ, а також з метою виявлення без використання спеціальних технічних засобів та/або часткового демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів несанкціонованого втручання в роботу ГРМ та/або ЗВТ/лічильника газ.

Оператор ГРМ при проведенні контрольного огляду вузла обліку має право, зокрема, перевіряти наявність діючих свідоцтв про повірку ЗВТ (відміток про повірку в паспортах ЗВТ), що входять до складу комерційного ВОГ (п. 4 глави 9 розділу Х Кодексу ГРС).

При цьому, відповідно до п. 8 глави 7 розділу Х Кодексу ГРС у разі пропущення терміну періодичної повірки ЗВТ з вини споживача (незабезпечення належної організації повірки власних ЗВТ або недопуск до ЗВТ представників Оператора ГРМ) обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є ЗВТ з пропущеним терміном повірки, розраховується відповідно до вимог розділу ХІ цього Кодексу.

У відповідності до пункту 2 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належать, належить, зокрема, пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим.

Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.

Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Матеріалами справи підтверджується, що дійсно 28.05.2024 між сторонами спору був укладений договір розстрочення оплати боргу вартості необлікованого об`єму природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.2. договору - предметом даного договору є оплата боргу споживачем оператору ГРМ вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, розрахованої у відповідності до положень розділу 11 глави 2 Кодексу газорозподільних систем внаслідок допущених порушень.

Відповідно до п. 1.3. договору споживач зобов`язується оплатити оператору вартість природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень розділу 11 глави 4 Кодексу ГРМ на підставі акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024 затвердженого комісією з розгляду актів про порушення 21.05.2024 і споживач визнає, що порушення допущене з його вини та підтверджує свій обов`язок оплатити цю вартість в повному обсязі та здійснити оплату.

Згідно п. 2.2. та 2.3. договору, загальна сума, яка підлягає сплаті на користь оператора ГРМ за даним договором складає 337 417.13 грн. Споживач зобов`язується оплатити вартість не облікованого (донарохавного) об`єму природного газу, вказану у п. 2.2. договору до 31.08.2024 року. Аналогічний строк передбачений в пункті 2.3. договору.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що сторони узгодили, що у випадку дотримання споживачем графіку здійснення оплати, передбаченого п. 2.2. договору та здійснення повної оплати суми у розмірі 337 417.13 грн. до 31.08.2024 року, то буде вважатись, що споживач погасив всю вартість природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень розділу 11 Кодексу ГРМ, зазначену у п. 2.1. договору.

У випадку порушення строку погашення заборгованості визначеного у п. 2.3. договору, оператор ГРМ набуває право на примусове стягнення всієї вартості природного газу, об`єм якого перераховано (донараховано) у відповідності до положень 11 Кодексу ГРМ на підставі акту про виявленні порушення №ZK 000049 від 29.03.2024, затвердженого комісією з розгляду актів про порушення 21.05.2024 року.

Судом встановлено, що такий договір підписано уповноваженими представниками сторін.

Крім того судом встановлено, що відповідач на виконання вказаного договору здійснила два платежі в загальному розмірі 237 417.13 грн., що підтверджується зокрема платіжними інструкціями від 01.07.2024 та від 01.08.2024, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 611 цього Кодексу визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ця норма кореспондується зі ст. 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 100 000.00 грн. основного боргу повністю, оскільки належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджується наявність даної непогашеної заборгованості. Крім того, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, не заперечив здійснення повної оплати наявного боргу.

Судом встановлено, що додатково позивачем нараховані відповідачу пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з 01.09.2024 по 28.02.2025 у сумі 13 280.22 грн. Згідно проведеного розрахунку за періоди з 01.09.2024 по 13.03.2025 споживачу нарахована загальна сума 3 відсотків річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1591.78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8909.81 грн., стягнення яких разом із основною сумою боргу і стало предметом розгляду в даній справі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦКУ).

Сплата трьох процентів річних і інфляційних втрат від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідно, суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Відтак, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8909.81 грн. - інфляційних втрат та 1591.78 грн. - 3 % річних.

Належне виконання зобов`язання є одним із фундаментальних принципів цивільного права. Зміст цього принципу полягає в тому, що виконання має бути проведене: 1) належними сторонами; 2) щодо належного предмету; 3) у належний спосіб; 4) у належний строк (термін); 5) у належному місці.

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені); відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК).

Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків характеризуються загальним поняттям "санкція" - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та / або умов договору.

Частиною 1 ст. 549 ЦКУ передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 13 280.22 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Разом з тим, суд зазначає, що загальна сума пені у цій справі є надмірною в порівнянні з основною сумою боргу, а також не справедливою з урахуванням спірних правовідносин, визнання стороною свого правопорушення, погашення більше третини суми нарахованої заборгованості за договором тощо, що вказує на наявність підстав зменшити суму штрафних нарахувань, хоча сторона про це не просить.

Суд звертає увагу на те, що наявність у сторони договору можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми у вигляді штрафу та пені змінює їхнє дійсне правове призначення. Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для іншої сторони і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для постачальника, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності.

Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, як зазначає Верховний Суд, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення і стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені у повному розмірі 13 280.22 грн., без сумнівів є обтяжливим для нього.

За обставинами цієї справи суд звертає увагу, що позивачем буде отримано компенсацію втрат у вигляді стягнення з відповідача 8909.81 грн., а також інфляційних втрат та 1591.78 грн. - 3 % річних.

Позивач у своїй позовній заяві не навів доказів щодо того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків або, що розмір завданих йому збитків перевищує розмір нарахованих штрафів згідно умов договору.

Суд також враховує той факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили) до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

Таким чином, поточна неплатоспроможність та війна - об`єктивні причини, які на переконання господарського суду цілком імовірно будуть перешкоджати в майбутньому Відповідачеві виконати свої грошові зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке випливає із загальних норм процесуального права та завдань господарського судочинства, що полягає у досягненні в господарських відносинах справедливості, ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів їх учасників, необхідності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, з власної ініціативи та на власний розсуд вправі вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дотримуючись принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази, наведені ними аргументи, поведінку сторін та інші обставини згідно норм ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19 зауважив, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи.

Сукупність обставин у конкретних правовідносинах може вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦКУ, стаття 233 ГКУ), так і підстави, які хоча й прямо не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Суд звертається до аналогічних висновків ОП КГС ВС в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

На підставі викладеного, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належної до сплати пені з 13 280.22грн. до 4000.00 грн., що суд вважає адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, значного погашення боржником до часу винесення судового рішення основної заборгованості. Цей захід суду є проявом справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафу ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Таким чином, суд задовольняє частково позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4000,00грн. пені.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не спростував заявлені до нього позовні вимоги в належний спосіб та належними і допустимими доказами, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, оскільки спір виник через правопорушення Відповідача, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422.40 грн. повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шерегі Габріелли Йосипівни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", код ЄДРПОУ - 45365917, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, суму заборгованості у розмірі 114 501.59 грн. (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот одна гривень 59 копійок), з яких: 100 000.00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) - сума основного боргу, 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 8909.81 грн. (вісім тисяч дев`ятсот дев`ять гривень 81 копійок) - інфляційні втрати та 1591.78 грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривень 78 копійок) - 3 % річних.

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі повністю.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шерегі Габріелли Йосипівни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", код ЄДРПОУ - 45365917, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, сплачений судовий збір у розмірі 2422.40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривень 40 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03.06.2025 року.

Суддя Пригуза П. Д.