ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/2870/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект-КР" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2024 (колегія суддів: Мороз В. Ф., Іванов О. Г., Чередко А. Є.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект-КР", 2) Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Державний реєстратор Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Вербовська Катерина Василівна, 2) Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації прав,

за участі:

представника позивача - Клочкова С. О.,

представника відповідача-1 - Морозової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект-КР" (далі - ТОВ "Комплект-КР), Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (далі - Новопільська сільська рада), в якому (з урахуванням зміни предмету позову) просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Новопільської сільської ради від 29.10.2021 № 1070 "Про надання дозволу територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості";

- визнати протиправними та скасувати рішення Новопільської сільської ради від 23.12.2021 № 1395 "Про надання дозволу територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради на розробку технічної документації щодо проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за межами населеного пункту на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області";

- визнати протиправними та скасувати рішення Новопільської сільської ради від 23.12.2021 № 1612 "Про затвердження територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та передачу земельної ділянки в комунальну власність";

- визнати протиправними та скасувати рішення Новопільської сільської ради від 13.07.2022 № 1712 "Про затвердження територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради детального плану території для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області";

- визнати протиправними та скасувати рішення Новопільської сільської ради від 13.07.2022 № 1722 "Про надання в оренду ТОВ "Комплект-КР" () земельної ділянки загальною площею 2,7500 га";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.07.2022 № 7 з моменту його вчинення, який укладений між Новопільською сільською радою та ТОВ "Комплект-КР", щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0749;

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Вербовської Катерини Василівни (далі - державний реєстратор Вербовська К. В.) від 15.07.2022 № 64196858;

- зобов`язати Новопільську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області (ідентифікаційний код юридичної особи 05412242) та ТОВ "Комплект-КР" () повернути ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" () земельну ділянку площею 2,7500 га, яка була сформована в межах земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" () з кадастровим номером :02:001:0749;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір оренди укладено протиправно, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, сформована на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". Право постійного користування є чинним (не припиненим), у зв`язку з чим оспорюваний договір оренди та рішення органу місцевого самоврядування порушують права позивача як належного користувача земельної ділянки.

3. Як наслідок, позивач вважає, що договір оренди, рішення про формування земельної ділянки та передачу її в оренду слід визнати недійсним, а державну реєстрацію права оренди - скасувати.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ДП К8000119, виданого на підставі рішення Радушанської ради народних депутатів 17.11.1995 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 114, у користування Криворіжсьому металургійному комбінату "Криворіжсталь" (правонаступником якого є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") надано земельну ділянку площею 328,48 га для виробничих потреб, в тому числі:

- промислова зона Криворізького металургійного комбінату "Криворіжсталь" - 277,03 га;

- колективні сади Криворізького металургійного комбінату "Криворіжсталь" - 46,33 га;

- газорозподільна станція магістральних газопроводів 5,12 га.

5. При цьому в зазначеному вище акті постійного користування вказано, що земельна ділянка надається площею 328,5 га.

6. Як вказує позивач у позовній заяві, площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", декілька разів змінювалась (зменшувалася), а саме:

- відповідно до постанови Верховної Ради України від 05.05.1996 № 159/96-ВР "Про зміну меж міста Кривого Рогу Дніпропетровської області" включено в межі міста Кривого Рога Дніпропетровської області 9304,6 га земель Криворізького району.

При цьому в межах міста Кривого Рогу за рахунок земель Радушинської селищної ради передана земельна ділянка площею 111,6 га, що перебувала у постійному користуванні підприємства позивача. При цьому ця площа була визначена лише приблизно, без розроблення будь-якої землевпорядної документації та визначення меж на місцевості.

- відповідно до розпорядження Голови Криворізької районної державної адміністрації від 11.08.2004 № 827-р у підприємства позивача вилучено земельну ділянку площею 3,0049 га з метою передачі її в оренду іншому суб`єкту господарювання.

- відповідно до розпорядження Голови Криворізької районної державної адміністрації від 08.12.2006 № 960-р у підприємства позивача вилучено земельну ділянку площею 1,3790 га з метою передачі її в оренду іншому суб`єкту господарювання.

- відповідно до розпорядження Голови Криворізької районної державної адміністрації від 08.12.2006 № 961-р у підприємства позивача вилучено земельну ділянку площею 1,0488 га з метою передачі її в оренду іншому суб`єкту господарювання.

- відповідно до розпоряджень Голови Криворізької районної державної адміністрації від 01.09.2009 № 648-р, № 647-р у підприємства позивача вилучено земельні ділянки площею 1,98 га та 0,95 га з метою передачі їх в оренду іншому суб`єкту господарювання.

7. Таким чином, площа земельної ділянки скоротилася до 208,5173 га.

8. Позивач вказує про те, що з метою укладання договору оренди та точного визначення меж земельної ділянки, у 2007 році була розроблена землевпорядна документація, згідно з якою площа земельної ділянки склала 186,0422 га.

9. В той же час у розпорядженні Голови Криворізької районної державної адміністрації від 28.07.2007 № 797-р стосовно вирішення питання про надання ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в оренду земельної ділянки, її площа була зазначена в розмірі 186,0511 га.

10. 26.09.2007 між Криворізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 4743, відповідно до пункту якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для виробничих потреб, яка знаходиться на території Радушенської селищної ради.

11. Умовами договору узгоджено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 186,0511 га строком на 1 рік.

12. Однак державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 26.09.20007 № 4743 не було здійснено.

13. Звертаючись з даним позовом, позивач вказує про те, що на даний час у користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" перебуває земельна ділянка площею 186,0511 га.

14. На вказаній земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні позивача, розміщено відвали шлаків доменного виробництва ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

15. Проте у лютому 2022 році позивачу стало відомо, що на підставі рішень Новопільської сільської ради від 29.10.2021 № 1070, № 1395 та від 23.12.2021 № 1612 була сформована земельна ділянка площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, проведено її державну реєстрацію та передано у комунальну власність Новопільської сільської ради.

16. Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка, всупереч нормативним приписам Земельного кодексу України (далі - ЗК України) була сформована Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 186,0511 га, що знаходиться у постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

17. У відповідь на адвокатський запит Новопільська сільська рада разом з листом від 01.08.2022 № 1222/9/02-29 надала позивачеві копії вищевказаних рішень та додаткові рішення, а саме:

- рішення від 13.07.2022 № 1712, яким затверджено план території для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівельної та іншої промисловості на території Новопільської сільської ради площею 2,7500 га з кадастровим номером :02:001:0749;

- рішення від 13.07.2022 № 1722, яким вирішено передати ТОВ "Комплект-КР" земельну ділянку для розміщення виробничих потужностей підприємства, переміщеного (евакуйованого) із зони бойових дій, в оренду площею 2,7500 га (кадастровим номером :02:001:0749) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівельної та іншої промисловості на 20 років на території Новопільської сільської ради із земель комунальної власності (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення).

18. Крім того, з вказаним листом було надано копію договору оренди від 14.07.2022 № 7, відповідно до якого Новопільська сільська рада передала, а ТОВ "Комплект-КР" прийняло в строкове платне користування земельну ділянку комунальної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівельної та іншої промисловості з кадастровим номером :02:001:0749, яка розташована на території Новопільської сільської ради.

19. Відповідно до умов договору оренди відповідач-2 надав земельну ділянку площею 2,7500 га (кадастровим номером :02:001:0749) в оренду відповідачу-1 на строк до 14 липня 2042 року.

20. 15.07.2022 державним реєстратором Вербовською К. В. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав право оренди (рішення від 15.07.2022 № 64196858).

21. Позивач вказує про те, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" від права постійного користування земельною ділянкою не відмовлявся, відсутнє рішення, яким дане право було б скасоване, земельний податок сплачується, земельна ділянка використовується за цільовим призначенням.

22. В той же час, формування земельної ділянки, що знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивача, та подальша передача її в оренду є, на думку позивача, очевидною протиправністю, що призводить до порушеного права останнього.

23. Крім того, позивач вказує про те, що сформована відповідачем-2 земельна ділянка 2,7500 га (кадастровим номером :02:001:0749), знаходиться на території відвалу шлаків доменного виробництва. Візуальна очевидність розміщення на земельній ділянці відвалів відходів, виключає помилковість визначення меж земельної ділянки, а є цілеспрямованою діяльністю, направленою на позбавлення майна, яке перебуває у власності позивача.

24. Судами також установлено, що з метою розроблення технічної документації на земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні позивача, останній звернувся до землевпорядної організації ТОВ "Геометрікс", з якою позивач 19.09.2022 уклав відповідний договір № 838 про виконання робіт.

25. На підставі даного договору землевпорядна організація виконує комплекс робіт з формування земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею. Однією з умов договору було отримання висновку судового експерта, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0749.

26. Враховуючи вищезазначене, ТОВ "Геометрікс" звернулося до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою отримання висновку експерта з питанням: "Чи порушує межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (Державний акт на право постійного користування землею від 17.11.1995 серія ДП К8000119), земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0749 відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?"

27. 07.12.2022 судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Кураков Олексій Павлович склав Висновок експерта за результатами експертного земельно-технічного дослідження № 6262-22.

28. За результатами даного дослідження зроблено наступні висновки: "Відповідно до наданих на дослідження матеріалів земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0749, площею 2,7500 га, яка перебуває в оренді ТОВ "Комплект-КР" для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, на підставі договору оренди земельної ділянки № 7 від 14.07.2022, порушує межі земельної ділянки під промисловою зоною, яка відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ДП № К8000119, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на постійне користування землею за № 114 від 17.11.1995, перебуває у постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", а саме накладається на земельну ділянку ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". Площа накладки (перетину) становить 2,7500 га".

29. На підтвердження того, що земельна ділянка площею 2,7500 га з кадастровим номером :02:001:0749) знаходиться в межах координат земельної ділянки по акту постійного користування позивачем було надано суду графічні матеріали, які підтверджують даний факт, а саме: роздруківку Плану земельної ділянки площею 188.0565 га з погодженими межами сусідніх землекористувачів; роздруківку схеми Полігону шлакових відвалів: скриншот з кадастрової карти України (даний знімок зроблено у лютому 2022 року) щодо меж земельної ділянки площею 2,7500 га з кадастровим номером :02:001:0749).

30. В свою чергу, відповідачем-1 до відзиву додані графічні матеріали (викопіювання з публічної кадастрової карти України станом на 06.10.2022, виконане ФОП "Лаврешкін А. В."), в якому графічно на мапі території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області вказане місцезнаходження земельної ділянки площею 2.7500 га з кадастровим номером :02:001:0749, що вказує на її розташування поза межами координат земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні позивача.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

31. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 у задоволенні позову відмовлено.

32. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відповідачами на момент звернення до господарського суду та відповідно необхідність його відновлення.

33. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спірна земельна ділянка площею 2,7500 га кадастровий номер :02:001:0749, яка сформована Новопільською сільською радою та передана у комунальну власність Новопільської сільської ради з подальшою передачею в оренду ТОВ "Комплект-КР", знаходиться в межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

34. При цьому суд визнав неналежними та недопустимими доказами у даній справі Висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07.12.2022 за результатами експертного земельно-технічного дослідження № 6262-22, договір оренди земельної ділянки від 26.09.20007 № 4743 (який з огляду на відсутність його державної реєстрації є неукладеним) та технічну документацію 2007 року.

35. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2024 рішення місцевого господарського суду скасовано, постановлено нове рішення про задоволення позову.

36. Керуючись стандартом доказування "вірогідності доказів" та положеннями статті 79 ГПК України, здійснивши аналіз акту на право постійного користування землею від 17.11.1995 серії ДП № К8000119, постанови Верховної Ради України від 05.05.1996 № 159/96-ВР "Про зміну меж міста Кривого Рога Дніпропетровської області", розпорядження Голови Криворізької районної державної адміністрації від 11.08.2004 № 827-р, від 08.12.2006 № 960-р, від 08.12.2006 № 961-р, від 01.09.2009 № 648-р, № 647-р, рішення Голови Криворізької районної державної адміністрації від 28.07.2007 № 797-р, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ВАТ "АреселорМіттал Кривий Ріг", розроблену в 2007 році, декларації про сплату земельного податку за 2020 рік, 2021 рік, апеляційний суд виснував, що обставини наявності в постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" земельної ділянки загальною площею 186 га видаються більш вірогідними.

37. Крім того, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні подані сторонами взаємно суперечливі докази, апеляційним судом було призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

38. Аналізуючи висновок експерта № 3692-23 від 26.08.2024 за результатами проведення судової земельно-технічної експерти в поєднанні з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд зазначив, що експертами надано вичерпну однозначну відповідь на поставлені питання, які стосуються обставин спору та входять до предмету доказування, а отже є доведеним накладання земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0749 площею 2,7500 га, яка надана в оренду ТОВ "Комплект-КР", на земельну ділянку, що перебуває у фактичному землекористуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 17.11.1995 серія ДП К8000119 (з урахуванням змін її конфігурації).

39. Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що спірні рішення органу місцевого самоврядування порушують законні права та інтереси позивача, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Як наслідок, укладений на виконання таких рішень договір оренди від 14.07.2022 № 7 не відповідає вимогам законодавства, а тому його слід визнати недійсним. Крім того, апеляційний суд задовольнив й похідну позовну вимогу про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749.

Короткий зміст касаційної скарги

40. У касаційній скарзі ТОВ "Комплект-КР" просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

41. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на ухваленні апеляційним судом оскаржуваної постанови без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, а саме:

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 про те, що правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення. Як наслідок, за відсутності державної реєстрації правочин (договір) слід вважати невчиненим (неукладеним);

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц про те, що якщо особа, яка отримала дозвіл на розробку проекту відведення певної земельної ділянки в оренду чи власність зволікає з його розробкою, погодженням та затвердженням, вона повинна розуміти, що речове право на цю земельну ділянку може бути передане іншій особі. З іншого боку відповідний орган державної влади чи орган місцевого самоврядування повинен діяти добросовісно у відношенні такої особи, насамперед не ігнорувати заяви та інші звернення, не зволікати із розглядом, погодженням та затвердженням проекту, не відмовляти у його затвердженні без законних підстав, тощо;

- у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21 щодо того, що лише з моменту реєстрації свого речового права позивач зможе захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні земельною ділянкою;

- у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012, від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494 (14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20 щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, згідно з якими відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України;

- у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, згідно з якою касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

42. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зауважує, що апеляційний суд безпідставно прийняв надані позивачем нові докази, з урахуванням яких призначив у справі експертизу, чим порушив процесуальні норми чинного законодавства в частині неможливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.

43. Крім того, скаржник вважає, що висновок експерта № 3692-23 від 26.08.2024, складений за результатами проведення призначеної апеляційним судом експертизи, є також новим доказом, який апеляційний суд долучив до матеріалів справи та поклав в основу оскаржуваної постанови з порушенням норм статті 269 ГПК України.

44. Враховуючи той факт, що висновок експерта, на думку скаржника, був отриманий з порушеннями процесуального законодавства та не відповідає вимогам достовірності, скаржник просить визнати цей висновок недопустимим доказом.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

45. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, наполягаючи на ухваленні апеляційним судом оскаржуваної постанови із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Позиція Верховного Суду

46. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

48. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

49. Тобто відповідно до положень згаданої норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

50. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

51. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

52. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

53. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема, підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

54. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, у цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

55. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21, згідно з яким лише з моменту реєстрації речового права оренди орендар може захищати його речово-правовими способами захисту, тобто від третіх осіб (вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні земельною ділянкою).

56. Так, предметом спору у справі № 912/3294/18 було стягнення штафних санкцій за договором оренди, укладеного за наслідками проведення земельних торгів, у зв`язку з тим, що організатором земельних торгів результати торгів були анульовані. При цьому, не зважаючи на те, що договір оренди не був зареєстрований, Верховний Суд дійшов висновку про наявність у сторін такого договору права захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами, оскільки у проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) договір діє.

57. Предметом спору у справі № 914/917/21 були вимоги про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у володінні та користуванні позивачем земельною ділянкою, яка перебуває в орендному користуванні позивача на підставі договору оренди.

58. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди у частині оренди земельної ділянки не вчинений, адже щодо такого не проведена державна реєстрація, яка є обов`язковою згідно із законом, що свідчить про відсутність у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов (права користування земельною ділянкою).

59. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд наголосив на помилковості висновків місцевого господарського суду стосовного того, що договір оренди у частині оренди земельної ділянки є невчиненим (неукладеним).

60. Водночас, скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд у постанові від 15.11.2022 у справі № 914/917/21 зазначив, що у проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) договір діє, а в сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами. Проте орендар може захищати свої речові права оренди від третіх осіб (вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні) речово-правовими способами захисту лише з моменту реєстрації речового права оренди.

61. Натомість у справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки площею 186,0511 га відповідно до акту на право постійного користування землею № 114 від 17.11.1995.

62. Слід зазначити, що пунктом 6 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України від 25.10.2001 визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

63. Поряд з цим, обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

64. Так, Конституційний Суд України рішенням від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (справа № 1-17/2005) визнав неконституційним положення пункту 6 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але відповідно до норм ЗК України не можуть мати їх на такому праві - без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

65. Конституційний Суд України дійшов висновку, що пункт 6 Розділу Х "Перехідних положень" ЗК України через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.

66. При цьому Конституційний Суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею), виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

67. У зв`язку із викладеним слід дійти висновку про те, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул.

68. Судами встановлено, що позивач здійснював дії, направлені на приведення землекористування у відповідність до вимог чинного законодавства, шляхом його переоформлення на орендні відносини.

69. Зокрема, з метою укладання договору оренди землі площею 186,0511 га, була розроблена технічна документація, з копії якої вбачається, що згідно з дозволом Криворізької райдержадміністрації № 11/11-427 від 28.03.2006 на замовлення ВАТ "Мітал Стіл Кривий Ріг" про надання земельної ділянки в оренду проведено комплекс робіт щодо складання документів, що підтверджують право на земельну ділянку та вказаній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :02:001:0458, але інформація про реєстрацію вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку відсутня.

70. Інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0458 в Державному земельному кадастрі відсутня, оскільки землевпорядна документація, на підставі якої формувалася ця земельна ділянка, не була затверджена та погоджена відповідно до вимог чинного на той час законодавства України.

71. Проте, оскільки право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду, позивач може захищати свої речові права на землю від третіх осіб речово-правовими способами захисту незалежно від наявності державної реєстрації цього права.

72. Скаржник також посилається постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, у якій зазначено, що якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. З іншого боку відповідний орган державної влади чи орган місцевого самоврядування повинен діяти добросовісно у відношенні такої особи, насамперед не ігнорувати заяви та інші звернення, не зволікати із розглядом, погодженням та затвердженням проекту, не відмовляти у його затвердженні без законних підстав, тощо.

73. Проте у наведеній справі № 688/2908/16-ц у позивача на момент звернення з позовом право користування спірною земельною ділянкою було взагалі відсутнє, оскільки він тільки розпочав вчиняти дії щодо її оформлення. Натомість у справі, що переглядається, позивач, маючи право постійного користування на підставі державного акту, не встиг переоформити його відповідно до перехідних положень ЗК України (шляхом укладання договору оренди), проте відсутність державної реєстрації права постійного користування не є підставою для його припинення.

74. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (пункти 37.6, 37.8) також зазначено, що: "… внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди. Після цього сторони укладають договір оренди, в якому сторонами погоджується вже не тільки конкретна земельна ділянка, а і всі інші умови договору. З цього моменту виникають договірні правовідносини."

75. Натомість у справі, що переглядається, конкретна земельна ділянка та її межі визначені у державному акті, яким підтверджується наявне у позивача право постійного користування землею, а тому позивач не є майбутнім користувачем.

76. За таких обставин Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, оскільки відмінність у наведених судових рішеннях та у оскаржуваній постанові апеляційного суду зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

77. Що стосується посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 про те, що правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення. Як наслідок, за відсутності державної реєстрації правочин (договір) слід вважати невчиненим (неукладеним) - то суди попередніх інстанцій з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду не взяли до уваги договір оренди земельної ділянки від 26.09.2007 № 4743, зазначивши про те, що з огляду на відсутність доказів його державної реєстрації цей договір не був укладений.

78. Отже, у зазначеній скаржником постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 у співвідношенні з оскаржуваним судовим рішенням не міститься протилежного правового висновку щодо застосування норм права.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

79. За змістом частини третьої статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Щодо ухвалення судового рішення на підставі недопустимих доказів

80. Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

81. Відповідно до статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

82. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

83. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону, або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

84. За доводами скаржника, апеляційний суд безпідставно залучив до матеріалів справи нові докази, з урахуванням яких призначив у справі експертизу, та використав висновок експерта від 26.08.2024 № 3692-23, складений за результатами проведення призначеної апеляційним судом експертизи, який також є новим доказом, для обґрунтування свого рішення.

85. Порядок та строки подання учасниками справи доказів чітко врегульовано у статті 80 ГПК України.

86. Так, відповідно до частини першої, другої статті 80 ГПК Країни учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

87. Частинами четвертою, п`ятою статті 80 ГПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

88. Згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

89. Отже, за змістом зазначених норм всі докази, які підтверджують вимоги щодо предмету спору, мають бути подані позивачем разом з поданням позову, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

90. Відповідно до частин першої-третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

91. У постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012, від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19, від 12.01.2021 у справі № 01/1494 (14-01/1494), від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19, від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20, на які посилається скаржник, щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, зазначено, що відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

92. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2023 призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

93. Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2023 та від 22.02.2024 задоволено клопотання Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи у справі, зобов`язано сторін надати суду необхідні для проведення експертизи матеріали.

94. На виконання ухвали апеляційного суду від 19.10.2023 відповідач-1 разом із заявою від 28.10.2023 про направлення додаткових матеріалів надав суду витребувані документи/матеріали.

95. На виконання ухвали апеляційного суду від 19.10.2023 позивач разом із клопотанням від 01.11.2023 надав суду Витяг з Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, який розроблений землевпорядною організацією ТОВ "Геометрікс".

96. Крім того, на виконання ухвали апеляційного суду від 22.02.2024 позивачем разом із заявою від 11.04.2024 було надано суду витребувані документи/матеріали.

97. Отже, у даному випадку, подання позивачем та відповідачем-1 до суду апеляційної інстанції нових доказів здійснювалось не з власної ініціативи сторін, а на виконання вимог ухвал апеляційного суду, якими задоволені клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, що виключає необхідність обґрунтування поважності причин неподання сторонами таких доказів до суду першої інстанції.

98. Що стосується посилання скаржника на те, що висновок судової експертизи є новим доказом, то Верховний Суд зауважує, що такий доказ може бути прийнятий апеляційним судом у винятковому випадку, якщо без висновку експертизи неможливо встановити відповідні обставини.

99. В свою чергу, призначаючи у даній справі судову земельно-технічну експертизу, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи наявні подані сторонами взаємносуперечливі докази, на підставі яких без призначення експертизи не вбачається за можливе встановити факт накладання спірної земельної ділянки площею 2,7500 га з кадастровим номером :02:001:0749 на межі земельної ділянки, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ДП К8000119 від 17.11.1995 перебуває у постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", що свідчить про необхідність та достатність підстав для призначення судом експертизи.

100. У зв`язку з наведеним постановлена ухвала суду апеляційної інстанції від 07.09.2023 про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи та ухвалена судом апеляційної інстанції постанова по суті спору, в основу якої покладений висновок експертів від 26.08.2024 № 3692-23 за результатами проведення експертизи (необхідність та достатність підстав для призначення якої судом не наведені), відповідають принципу змагальності та вимогам процесуального законодавства, а доводи касаційної скарги в цій частині не можна визнати законними та обґрунтованими.

Щодо способу захисту прав

101. Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

102. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

103. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

104. З огляду на положення процесуального законодавства суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

105. Позовні вимоги у зазначеній справі обґрунтовані тим, що позивачу належить право постійного користування земельною ділянкою площею 186 га, а тому укладання спірного договору оренди земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, яка сформована в межах земельної ділянки позивача площею 186 га, а також державна реєстрація цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, державна реєстрація права оренди в Державному реєстрі речових прав, та відповідні рішення ради Новопільської сільської ради щодо формування нової земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749 та щодо передачі цієї земельної ділянки в оренду ТОВ "Комплект-КР" - є незаконними, оскільки позбавляють позивача як належного користувача права користування земельною ділянкою.

106. Колегія суддів звертає увагу, що у пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.

107. За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (пункт 4.50 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 910/9933/20).

108. З огляду на те, що спірні рішення Новопільської сільської ради від 29.10.2021 № 1070, від 23.12.2021 № 1395, від 23.12.2021 № 1612 щодо формування нової земельної ділянки та рішення від 13.07.2022 № 1722 про надання цієї земельної ділянки в оренду вже виконані на час звернення з позовом до суду шляхом укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 14.07.2022 № 7, то визнання недійсними таких рішень ради не може забезпечити ефективного захисту прав позивача, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення такого договору та повернення набутого за договором. А тому в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування зазначених рішень слід відмовити через неефективність обраного позивачем способу захисту прав.

109. Водночас позовні вимоги про скасування рішень про реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень задоволенню не підлягають як такі, що не є належним способом захисту відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, згідно з якими рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі не є скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 8.1).

110. Отже, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора Вербовської К. В. від 15.07.2022 № 64196858 щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Комплект-КР" на земельну ділянку площею 2,7500 га також не відповідає належному способу захисту прав, що є самостійною підставою для відмови в позові у цій частині.

111. Щодо позовної вимоги про скасування вчиненої у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, то відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

112. Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

113. В свою чергу, відповідно до частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України та частини десятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

114. Згідно з підпунктом 3 абзацу 1 пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2017 № 509 застосовується з 01.10.2017, державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

115. Абзацом 6 пункту 114 Порядку передбачено, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

116. Зі змісту наведеного убачається, що у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки її державна реєстрація скасовується, а відомості про таку земельну ділянку набувають статусу архівних та відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи.

117. Однак апеляційний суд, задовольняючи таку вимогу позивача, не врахував набуття у такому разі спірною земельною ділянкою статусу архівної та з огляду на викладене залишив поза увагою, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення таких позовних вимог не призведе до поновлення порушених прав позивача без його звернення до суду з іншим позовом.

118. При цьому належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування землі із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі, якщо буде доведено, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

119. Натомість задоволення позовних вимог про скасування запису в поземельній книзі та про визнання незаконними та протиправними дій Держгеокадастру не може привести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності) (аналогічний за змістом висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26.04.2023 у справі № 727/2415/22, у від 09.08.2023 у справі № 915/86/23).

120. За вказаних обставин, у задоволенні вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, слід відмовити через неналежно обраний позивачем спосіб захисту прав.

121. В свою чергу, оскільки позивач прагне захисту та безперешкодної реалізації свого права постійного користування земельною ділянкою площею 186 га (як в цілому, так і безпосередньо земельною ділянкою площею 2,7500 га з кадастровим номером :02:001:0749), то єдиною належною та ефективної вимогою у даному випадку буде вимога про витребування майна з тимчасового користування третьої особи.

122. Так, згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

123. Статтею 95 ЗК України визначено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

124. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

125. За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

126. Отже, позивач, якому належить на праві користування земельна ділянка (право користування як вид речових прав на чуже майно, стаття 395 ЦК України), має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України), а отже згідно зі статтею 391 ЦК України (глава 29) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном, зокрема, шляхом пред`явлення негаторного позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (пункт 28)).

127. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

128. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 378 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

129. Таким чином, постійному землекористувачу забезпечується захист його права користування земельною ділянкою нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

130. Постійний землекористувач має право витребувати земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

131. Судами установлено, що за ТОВ "Комплект-КР" на підставі спірного договору оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельною ділянкою площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, яка сформована на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

132. Колегія суддів звертає увагу, що тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.

133. У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі. Як наслідок, неволодіючий постійний землекористувач, право користування якого порушено, може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19.

134. Тому належним способом захисту прав позивача як постійного землекористувача, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди у ТОВ "Комплект-КР" відсутнє, є вимога постійного землекористувача до особи, за якою зареєстроване право оренди, про витребування від неї орендованої земельної ділянки - тобто вимога про витребування з тимчасового володіння ТОВ "Комплект-КР" спірної земельної ділянки у своє постійне володіння (користування).

135. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

136. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 0107.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 58)).

137. В контексті наведеного позовна вимога позивача про зобов`язання ТОВ "Комплект-КР" повернути ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" земельну ділянку площею 2,7500 га, яка була сформована в межах земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" з кадастровим номером :02:001:0749 слід задовольнити шляхом витребування з тимчасового володіння ТОВ "Комплект-КР" спірної земельної ділянки у тимчасове володіння (постійне користування) ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

138. Таке судове рішення і буде підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права оренди ТОВ "Комплект-КР" на спірну земельну ділянку та запису про право постійного користування ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" спірною земельною ділянкою, забезпечуючи ефективність відновлення прав позивача.

139. Проте, безпідставним є твердження позивача про те, що належним способом захисту прав постійного землекористувача є витребування ним земельної ділянки з володіння її власника (Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області), оскільки вимога постійного землекористувача зобов`язати власника землі не чинити постійному користувачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою має стосуватися перешкод, які існували та підтверджені дослідженими судами доказами. Проте позивач не надав докази на підтвердження наявності перешкод з боку відповідної територіальної громади у користуванні земельною ділянкою.

140. Суди попередніх інстанцій на підставі дослідження доказів не встановили, що Новопільська сільська рада чинила позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги про зобов`язання Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області повернути ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" земельну ділянку площею 2,7500 га, що перебуває в постійному користуванні ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", слід відмовити незалежно від оцінки договору оренди від 14.07.2022. Таке вирішення спору не впливає на вирішення спору сторін щодо визнання наявності/відсутності права оренди у ТОВ "Комплект-КР".

141. Що стосується вимоги про визнання договору оренди недійсним, то у разі укладення договору оренди земельної ділянки, право постійного користування на яку у позивача є чинним та не припинялось, оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним. Проте оскільки витребування земельної ділянки не є наслідком визнання договору оренди недійсним, то у даному випадку саме лише задоволення вимоги про витребування земельної ділянки повністю поновлює права позивача без необхідності визнання договору оренди недійсним. Тому у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19.

Щодо юрисдикції

142. Предметом позову у даній справі є також позовна вимога про скасування рішення Новопільської сільської ради від 13.07.2022 № 1712 "Про затвердження територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради детального плану території для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області".

143. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

144. Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

145. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

146. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

147. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

148. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

149. Стороною у справі, що переглядається, є Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, тобто орган місцевого самоврядування. Спір у справі виник щодо земельних правовідносин.

150. Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральна схема планування території України - містобудівна документація, що визначає концептуальні вирішення планування та використання території України; генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території (пункти 1, 2, 3 частини першої цієї статті).

151. У статті 8 вказаного Закону зазначено, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

152. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

153. Згідно з частиною першою статті 16 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

154. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

155. Пунктом 42 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

156. Отже, оскаржуване рішення Новопільської сільської ради від 13.07.2022 № 1712 "Про затвердження територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради детального плану території для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області" належить до актів органів місцевого самоврядування нормативного-правового характеру, якими затверджено містобудівну документацію на місцевому рівні.

157. При цьому вказане рішення не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи. Оспорюване рішення ради є нормативно-правовим актом, дія якого поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово.

158. Таким чином можна зробити висновок, що у вказаних правовідносинах Новопільська сільська рада реалізує свої повноваження як суб`єкт владних повноважень у сфері публічно-правових відносин та пов`язаних із підготовкою та виданням нормативно-правового акта, яким є детальний план території.

159. Із наведених вище норм законів можна зробити висновок, що здійснення захисту прав позивача в обраний ним спосіб шляхом оскарження рішення Новопільської сільської ради про затвердження детального плану території віднесено до компетенції адміністративного суду.

160. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 363/3786/17, згідно з якою спір щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено детальний план населеного пункту, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

161. Пунктом 5 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

162. За вимогами пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

163. За змістом частин першої, другої статті 313 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

164. Враховуючи, що судами першої й апеляційної інстанцій помилково розглянуто спір в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Новопільської сільської ради від 13.07.2022 № 1712, яке стосується затвердження детального плану території, за правилами господарської юрисдикції, колегія суддів вважає, що постанову та рішення судів попередніх інстанцій в цій частині слід скасувати, а провадження у справі у цій частині - закрити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

165. Пунктом 5 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

166. За вимогами пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

167. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.

168. Відповідно до частин першої, третьої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судові витрати

169. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

170. Оскільки обґрунтованими є позовні вимоги ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про повернення земельної ділянки (витребування майна) від ТОВ "Комплект-КР" (майнова вимога), з ТОВ "Комплект-КР" на користь ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 481,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн.

171. Водночас, оскільки за наслідками касаційного перегляду справи касаційний суд не приймає нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині, які заявлені до ТОВ "Комплект-КР", витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на ТОВ "Комплект-КР".

172. Відповідно до приписів пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 313, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект-КР" задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 у справі № 904/2870/22 в частині оскарження рішення Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.07.2022 № 1712 "Про затвердження територіальній громаді в особі Новопільської сільської ради детального плану території для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області" - скасувати.

Провадження у справі в цій частині позовних вимог закрити.

3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2024 в частині позовної вимоги до Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про зобов`язання повернути земельну ділянку - скасувати, у позові в цій частині відмовити, а в частині позовної вимоги до ТОВ "Комплект-КР" - змінити. Витребувати земельну ділянку площею 2,7500 га, кадастровий номер :02:001:0749, з тимчасового володіння ТОВ "Комплект-КР" (яке здійснюється на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.07.2022 № 7) у володіння ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (яке здійснюється згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ДП № К8000119 від 17.11.1995).

4. В решті - постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2024 скасувати, а мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 в цій частині змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанову.

5. Здійснити новий розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект-КР" () на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" () судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 481,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн.

Стягнути з Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області () на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" () судові витрати, пов`язаних з проведенням експертизи, у розмірі 45 263,20 грн.

6. Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач