ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. Справа №914/2587/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук О.І. Матущака,

секретар судового засідання Фарина Х.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» за вих. № ТОВВИХ-9941 від 16.09.2022 (вх. № 01-05/2324/22 від 20.09.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 (повний текст рішення складено 25.08.2022, м. Львів, суддя З.П. Гоменюк)

у справі № 914/2587/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про стягнення 899 284 368,23 грн

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

до відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про зобов`язання до вчинення дій,

за участю представників:

від позивача: О.С. Даниляк (присутня в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від відповідача: Р.О. Гарбузюк

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення 899 284 368,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортування природного газу від 04.02.2020 № в частині (1) оплати щодобових негативних небалансів за лютий-березень 2021 року в розмірі 815 400 357,41 грн, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню в розмірі 39 635 608,49 грн, 3% річних у сумі 7 575 012,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 14 573 546,68 грн, а також в частині оплати за перевищення замовленої потужності за період січень-березень 2021 року на загальну суму 20 370 497,89 грн, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню в розмірі 1 056 843,18 грн, 3% річних - 214 159,72 грн, інфляційні втрати - 458 342,71 грн.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулось до Господарського суду Львівської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про зобов`язання до вчинення дій.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що застосування відповідачем за зустрічним позовом при вчиненні балансуючих дій та здійсненні розрахунку плати за добові небаланси особливостей, встановлених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.02.2021 №235 (далі - постанова НКРЕКП від 17.02.2021 №235), суперечить положенням договору та Кодексу ГТС.

Господарський суд Львівської області рішенням від 15.08.2022 у справі №914/2587/21 у задоволенні первісного позову відмовив. Зустрічний позов задовольнив частково. Зобов`язав ТОВ «Оператор ГТС України» привести свої дії у відповідність до пунктів 9.1, 9.2, 9.3 договору транспортування природного газу № від 04.02.2020 та положень розділу ХІІІ Кодексу газотранспортної системи, розділу XIV Кодексу газотранспортної системи шляхом здійснення розрахунку маржинальної ціни, що покладена в основу визначення розміру добового негативного небалансу за лютий-березень 2021 року, у відповідний спосіб, передбачений пунктом 7, пунктами 8-11 глави 6 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовив. Стягнув з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь АТ «Львівгаз» 2 270 грн судового збору.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 30.09.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2024 у справі №914/2587/21 скасував. Прийняв нове рішення, яким первісний позов задовольнив частково; стягнув з АТ «Львівгаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 640 448 273,45 грн основного боргу, 40 692 451,67 пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат, закрив провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовив. Здійснив розподіл судового збору.

Частково задовольняючи первісний позов, апеляційний суд виходив з того, що у позовній заяві позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача, серед іншого, 835 770 855,30 грн основного боргу, а суд встановив, що основний борг відповідача за первісним позовом перед позивачем становить 640 448 273,45 грн та такий підлягає стягненню з відповідача, оскільки 190 000 000 грн відповідач за первісним позовом сплатив позивачу під час розгляду справи в суді першої інстанції та частина зобов`язань була припинена згідно з зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5 322 581,85 грн. Отже, шляхом вчинення математичних дій (835 770 855,30 грн (190 000 000 грн + 5 322 581,85 грн) = 640 448 273,45 грн) суд встановив, що стягненню підлягає саме 640 448 273,45 грн основного боргу (а не 640 448 273,50 грн, як це зазначає апелянт у апеляційній скарзі), а провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн підлягає закриттю.

Перевіривши розрахунки позивача за первісним позовом, беручи до уваги порушення відповідачем передбачених договором строків оплати перевищення замовленої (договірної) потужності та допущених ним щодобових негативних небалансів, суд апеляційної інстанції вважав підставними та обґрунтованими вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 40 692 451,67 грн пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат, врахувавши при цьому ненадання відповідачем за первісним позовом відповідних контррозрахунків пені, відсотків річних та інфляційних втрат. При цьому суд відхилив доводи відповідача щодо періоду нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки строк оплати сторонами погоджено у пункті 9.3 договору, згідно з яким замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5-ти робочих днів, будь-які зміни щодо збільшення строку оплати до вказаного пункту договору сторонами не вносилися.

АТ «Львівгаз» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн за первісним позовом і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункти 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зазначаючи про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 23.04.2024 у справі №904/7418/21, від 06.12.2022 у справі №912/2427/21, від 26.06.2020 у справі №905/21/19, щодо застосування постанови НКРЕКП від 17.02.2021 №235 при визначені строків виконання зобов`язань з оплати рахунків за добові небаланси за лютий-березень 2021 року у подібних правовідносинах, статті 625 Цивільного кодексу України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задоволив. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн, а саме в частині стягнення 23 193 925, 09 грн пені, 4 638 785, 02 грн 3% річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат, у справі №914/2587/21 скасовано. Справу №914/2587/21 у скасованій частині передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасовуючи постанову апеляційного суду в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн вказав, що дійшовши висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача за первісним позовом пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначивши про здійснення перевірки наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум, апеляційний суд по суті обмежився лише зазначенням про те, що строк оплати сторонами погоджено в пункті 9.3 договору, до якого будь-які зміни щодо збільшення строку оплати сторонами не вносилися, не зазначивши, ні строк виконання зобов`язань, ні початок та закінчення строку прострочення, ні базу нарахування для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Задоволення апеляційним судом вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем за первісним позовом розмірах, із зазначенням про ненадання відповідачем за первісним позовом відповідних контррозрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, Суд вважає помилковим, так як Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Верховний Суд зауважив, що в такій ситуації (коли відповідач заперечує здійснений позивачем розрахунок) недостатнім є зазначення про те, що суд перевірив розрахунок позивача та врахував ненадання відповідачем контррозрахунку, так як суд мав навести відповідний розрахунок, зазначивши базу нарахування, строк виконання зобов`язань (з вмотивованим обґрунтуванням прийняття чи відхилення доводів відповідача в цій частині) та, відповідно, період прострочення, тобто навести відповідний розрахунок в обґрунтування свого рішення у цій частині, зокрема в частині наявності підстав для стягнення з відповідача саме зазначених у рішенні сум.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 склад колегії по розгляду справи №914/2587/21 визначено: головуючий суддя Скрипчук О.С., судді Кравчук Н.М., Матущак О.І.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» подало 28.01.2024 додаткові пояснення (Вх. №01-04/767/25 від 28.01.2025) в якій просило позовні вимоги ТОВ «Оператор ГТС України» в частині, переданій на новий розгляд до суду апеляційної інстанції постановою Верховного Суду від 11.12.2024, - задовольнити в повному обсязі

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 03.03.2055 подало контр розрахунок акцесорних позовних вимог з поясненнями.

В подальшому 05.03.2025 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» подало до суду клопотання, в якому просило зменшити суму пені до 1 000 000, 00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» подало заперечення на клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про зменшення розміру пені.

18.03.2025 надійшли додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

У судове засідання 28.05.2025 з`явився представник позивача та відповідача, надали пояснення.

У судове засідання 28.05.2025 третя особа, явки уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Предметом нового розгляду справи судом апеляційної інстанції є вимоги позивача, визначені постановою Верховного Суду в її резолютивній частині. В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції від 30.09.2024 не може бути предметом нового розгляду. Так загальна сума вимог, передана на новий розгляд, становить 41 753 629,60 грн.

Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК), визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ст.6 ЗУ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» і постанови НКРЕКП від 01.11.2022 № 1375 «Про включення АТ «ЛЬВІВГАЗ» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу» нараховані на заборгованість, яка сплачена до 31.12.2022, пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2024 у справі №910/16181/18 зазначено наступне:

« 101. Отже, у контексті спірних правовідносин, доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що внесення змін до законодавства шляхом його зміни / доповнень / конкретизації щодо особливостей врегулювання відносин, зокрема, на ринку природного газу свідчить про те, що при одночасному існуванні умов, а саме: 1) сума основної заборгованості за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 Закону № 1639-ІХ має бути погашена до 31.12.2022; 2) суб`єкт ринку природного газу, включений до Реєстру, підлягають реалізації заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування визначені Законом № 1639-ІХ.

102. Правова конструкція положень статті 6 Закону № 1639-ІХ (у редакції змін, внесених Законом № 2479-IX з 19.08.2022) дає підстави дійти висновку, що законодавець надав можливість учасникам ринку природного газу - боржникам у правовідносинах, які стосуються дебіторської заборгованості за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону яка погашена до 31.12.2022, застосувати компенсаторні механізми задля уникнення та/або покриття збитків (звільнення їх від сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат), або шляхом їх списання у разі включення такої заборгованості до Реєстру, або застосування інших положень цієї статті, шляхом можливості їх не нараховувати лише на реструктуризовану сторонами заборгованість у порядку, визначеному цим Законом.

109. Верховний Суд враховує, що зміни, які відбулися у законодавстві під час розгляду цієї справи, закріпили шляхи та механізми урегулювання заборгованості за природний газ та послуги його транспортування, а тому суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку у цій справі, що заявлені до стягнення пеня, 3 % річних та інфляційні втрати підлягають списанню на підставі статті 6 Закону № 1639-ІХ».

Так, матеріалами справи підтверджується і не заперечується позивачем, що частина заборгованості в сумі 195 322 581,90 грн. була сплачена АТ «Львівгаз» до 31.12.2022 (190 000 000,00 грн. на поточний рахунок позивача, а 5 322 581,00 грн. за наслідком вчинення позивачем односторонніх правочинів). Відтак, колегія суддів вказує, що нараховані на цей борг суми пені, 3% річних і інфляційні втрати підлягають списанню позивачем.

Здійснивши власний розрахунок акцесорних вимог, колегія суддів вказує настуане.

Розрахунок суми нарахувань за небаланси за лютий 2021 року.

Сума боргу, на який підлягають нарахуванню пеня, проценти річних та інфляційні втрати: 326 313 594,74 грн. - 195 322 581,90 грн. = 130 991 012,84 грн. (підстава ст.6 ЗУ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», постанова НКРЕКП від 01.11.2022 № 1375 «Про включення АТ «ЛЬВІВГАЗ» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природно-го газу», постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 504 «Про затвердження АТ «ЛЬВІВ-ГАЗ» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу», правові висновки п.101 і п.109 постанови Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 910/16181/18).

Розрахунок суми нарахувань пені за небаланси за лютий 2021 року. Період прострочення для нарахування пені: з 01.06. по 05.08.2021 (66 днів) (підстава постанова НКРЕКП від 17.02.2021 № 235 «Про заходи, спрямовані на безперебійний розподіл природного газу споживачам.». Сума пені з 01.06.2021 по 22.07.2021 (52 дні): 130 991 012,84 грн. х 7,5% х 2 : 365 х 52 = 2 799 260,00 грн. Сума пені з 23.07. по 05.08.2021 (14 днів): 130 991 012,84 грн. х 8,0% х 2 : 365 х 14 = 803 890,05 грн. Загальна сума пені: 2 799 260,00 грн. + 803 890,05 грн. = 3 603 150,05 грн.

Розрахунок суми нарахувань 3 % річних за небаланси за лютий 2021 року. Період прострочення: з 01.06. по 05.08.2021 (66 днів) Сума 3 % річних: 130 991 012,84 грн. х 0.03 : 365 х 66 = 710 581,38 грн.

Розрахунок суми нарахувань інфляційних втрат за небаланси за лютий 2021 року (вимоги заявлені по червень 2021 року). (130 991 012,84 грн. х 1,002) - 130 991 012,84 грн. = 261 982,03 грн.

Розрахунок суми нарахувань за небаланси за березень 2021 року.

Розрахунок суми нарахувань пені за небаланси за березень 2021 року. Період прострочення для нарахування пені: з 30.06. по 05.08.2021 (37 днів) (підстава постанова НКРЕКП від 17.02.2021 № 235 «Про заходи, спрямовані на безперебійний розподіл природного газу споживачам.». Сума пені з 30.06. по 22.07.2021 (23 дні): 489 274 665,75 грн. х 7,5% х 2 : 365 х 23 = 4 624 650,95 грн. Сума пені з 23.07. по 05.08.2021 (14 днів): 489 274 665,75 грн. х 8,0% х 2 : 365 х 14 = 3 002 671,92 грн. Загальна сума пені: 4 624 650,95 грн. + 3 002 671,92 грн. = 7 627 322,87 грн.

Розрахунок суми нарахувань 3 % річних за небаланси за березень 2021 року. Період прострочення: з 30.06. по 05.08.2021 (37 днів) Сума 3 % річних: 489 274 665,75 грн. х 0.03 : 365 х 37 = 1 487 931,18 грн.

Розрахунок суми нарахувань інфляційних втрат за небаланси за березень 2021 року (вимоги заявлені по червень 2021 року). Оскільки термін сплати настав 29.06.2021, інфляційні втрати = 0,00 грн.

Розрахунок загальної суми нарахувань пені: 3 603 150,05 грн. (небаланси за лютий 2021року) + 7 627 322,87 грн. (небаланси за березень 2021 року) + 1 056 843,18 грн. (потужність за січень-березень 2021 року) = 12 287 316,10 грн.

Розрахунок загальної суми нарахувань 3 % річних: 710 581,38 грн. (небаланси за лютий 2021 року) + 1 487 931,18 грн. (небаланси за березень 2021 року) + 214 159,72 грн. (потужність за січень-березень 2021 року) = 2 412 672,28 грн.

Розрахунок загальної суми нарахувань інфляційних втрат: 261 982,03 грн. (небаланси за лютий 2021 року) + 0,00 грн. (небаланси за березень 2021 року) + 458 342,71 грн. (потужність за січень-березень 2021 року) = 720 324,74 грн.

Разом з тим, щодо клопотання відповідача про зменшення суми пені до 1 000 000, 00 грн, колегія суддів вказує наступне.

Нормами частини 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Згідно із пунктом 13.6 Договору, сторони добросовісно співпрацюють з метою забезпечення ефективної та безпечної експлуатації і використання газотранспортної системи. Сторони зобов`язуються вживати всіх можливих заходів задля уникнення або зменшення збитків.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Аналогічні положення містить стаття 526 ЦК України.

Відповідно до пункту 13.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором.

Згідно із пунктом 13.5 Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів судової справи № 914/2587/21, у відповідача існує непогашена заборгованість за добові небаланси лютого-березня 2021 року перед Оператором ГТС у сумі 640 448 273,45 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої зобов`язання по оплаті за добові небаланси лютого-березня 2021 року в повному обсязі не виконав, то з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення простроченого грошового зобов`язання за Договором та штрафних санкцій, як способу захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 ГПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір. Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Аналогічний висновок неодноразово викладено Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно у постанові від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19 від 19.02.2020 у справі №910/1303/19 та інші.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (частина 1 статті 233 ГК України), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Зі змісту вищенаведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Так, колегія суддів вказує, що з доданих до матеріалів справи розрахунків сум основного боргу та пені вбачається, що на момент подання позову розмір основної заборгованості Відповідача становив 815 770 855,30 грн, а розмір нарахованої Позивачем пені становить лише 4,86 % від вказаної суми.

Таким чином, співставивши у відсотковому співвідношенні розмір основної суми заборгованості та сукупний розмір пені вбачаємо, що нараховані позивачем штрафні санкції є співмірними (адекватними) з розміром основного боргу та не перевищують його, у зв`язку з чим правові підстави для застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України відсутні.

Стосовно доводів відповідача про наявність у нього скрутного фінансового становища, колегія суддів вказує, що в контексті даної справи вказані доводи не є беззаперечними, а надані відповідачем докази є неналежними доказами неплатоспроможності відповідача, оскільки реальний майновий стан та платоспроможність боржника має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема але не виключно, інформацією про всі розрахунки боржника, доказами відсутності руху коштів по всіх відкритих банківських рахунках божника, доказами про відсутність майна або його недостатності для погашення вимог кредиторів, та доказами того, що задоволення вимог позивача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань відповідача в повному обсязі перед іншими кредиторами (і довести ці обставини Відповідач має належними доказами) тощо.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача, як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для беззаперечного зменшення пені.

Відповідач, як юридична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (здійснити своєчасний та повний розрахунок з Оператором ГТС), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Разом з тим, відповідач не надав суд доказів наявності/відсутності дебіторської заборгованості, доказів на підтвердження розміру збитку через наявність кредиторської заборгованості.

Твердження відповідача про зупинення дії ліцензії на підставі постанови НКРЕКП №1774 від 29.09.2023 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «СУМИГАЗ» оцінюються критично колегією суддів, оскільки не є підставою для звільнення відповідача від своєчасного виконання зобов`язання перед позивача та відповідальності за порушення належного виконання такого зобов`язання.»

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не наведено доводів та не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б наявність виняткових випадків, які надають право суду застосувати положення статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, а також, що стягнення пені є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності.

Відтак, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені до 1 000 000, 00 грн.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи усе вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового скасування рішення Львівської області від 15.08.2022 у справі №914/2587/21 в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 129 ГПК України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15 серпня 2022 року у справі №914/2587/21 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій.

Прийняти нове рішення в цій частині.

Первісний позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код юридичної особи 0334903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, Проспект Любомира Гузара, 44; ідентифікаційний код юридичної особи 42795490) 12 287 316, 10 грн пені, 2 412 672, 28 грн 3% річних та 720 324, 74 грн інфляційних втрат.

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код юридичної особи 0334903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, Проспект Любомира Гузара, 44; ідентифікаційний код юридичної особи 42795490) 13 623, 54 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 20 435, 31 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, Проспект Любомира Гузара, 44; ідентифікаційний код юридичної особи 42795490) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код юридичної особи 0334903) 370 087, 51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом.

4.Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак