ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2025 р. Справа№ 910/15023/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025

у справі № 910/15023/24 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" (далі - позивач; ТОВ "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп"; Завод; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач; АТ "Українська залізниця"; Залізниця) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 585 500,10 грн, з яких: 541 197,81 грн - сума основного боргу, 375,59 грн - пеня, 11 267,56 грн - 3 % річних, 32 659,14 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним стягненням відповідачем коштів за гарантією від 04.10.2023 № DNIG 319155245, виданою Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк" на забезпечення належного виконання зобов`язань позивача за укладеним між сторонами договором поставки від 11.10.2023 № ЦЗВ-03-04523-01 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 відкрито провадження у справі № 910/15023/24; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" (в подальшому - третя особа; Банк).

19.12.2024 через систему "Електронний суд" надійшла заява Заводу від 18.12.2024, в якій останній, зважаючи на фактичну оплату позивачем грошових коштів на виконання наказу Господарського суду Сумської області про примусове виконання рішення суду в справі № 920/344/24 про стягнення 2 123,69 грн пені, 23 377,21 грн штрафу та 3 028,00 грн судового збору, збільшив розмір позовних вимог та просив господарський суд стягнути із Залізниці 641 914,80 грн, з яких: 569 726,71 грн - сума основного боргу, 491,90 грн - пеня, 14 756,86 грн - 3% річних, 56 939,33 грн - інфляційні втрати.

Зважаючи на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог у передбачений пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України строк, а також враховуючи дооплату позивачем відповідної суми судового збору, господарський суд прийняв означену заяву Заводу до розгляду, у зв`язку з чим позовні вимоги розглядалися в редакції цієї заяви, відповідно мала місце нова ціна позову - 641 914,80 грн, виходячи з якої вирішувався спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24 в задоволенні позову відмовлено.

Як зазначено місцевим господарським судом, встановлений в межах справи № 920/344/24 факт неналежного виконання Заводом своїх зобов`язань за договором не підлягає повторному доказуванню в силу приписів статті 75 ГПК України.

У той же час, суд першої інстанції звернув увагу, що ні умовами банківської гарантії, ні приписами чинного законодавства сума договірного забезпечення (гарантована сума), яка підлягає виплаті бенефіціару (Залізниці), а також сам обов`язок Банку з виплати цієї суми не ставиться в залежність від конкретного обсягу невиконаних чи неналежно виконаних принципалом (Заводом) зобов`язань за договором.

Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для задоволення вимог Заводу про стягнення із Залізниці суми основного боргу (суми виплаченої банківської гарантії) у розмірі 569 726,71 грн, а також похідних вимог про стягнення з відповідача 491,90 грн пені, 14 756,86 грн 3% річних та 56 939,33 грн інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" до АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за безпідставне стягнення банківської гарантії за договором від 11.10.2023 № ЦЗВ-03-04523-01 на суму 641 914,80 грн, з яких: 569 726, 71 грн - основний борг, 491,90 грн - пеня, 56 939, 33 грн - інфляційні втрати та 14 756,86 грн - 3% річних, задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є: необґрунтованим; ухваленим за відсутності з`ясованих обставин, що мають значення для правильного вирішення спору; таким, що винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 2, 42, 76-79, 86, 236 ГПК України; прийнятим за неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи та здійсненої неправильної оцінки доказів і обґрунтувань, наданих позивачем.

Апелянт зазначає, що судом 1-ої інстанції при постановленні рішення було взято до уваги та надано оцінку лише обставинам виконання позивачем основного зобов`язання, наявності поставки частини товару після закінчення строку, визначеного пунктом 4.2 договору та рішення від 27.05.2024 у справі № 920/344/24 Господарського суду Сумської області. Разом з тим, місцевим господарським судом не взято до уваги і не надано належної оцінки іншим доводам позивача та існуючій судовій практиці щодо повного виконання умов договору поставки від 11.10.2023 № ЦЗВ-О3-04523-01, зокрема не враховано положення ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі».

В наведеному скаржник також звернув увагу на п. 6.7 тендерної документації на закупівлю «Запасні частини до автогальмівного обладнання 34630000-2 - частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху», затвердженої Уповноваженою особою 15.08.2023 за процедурою закупівлі - Відкриті торги ID:UA-2023-08-15-012304-a, замовник Філія «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», яка стала підставою для подальшого укладення договору поставки від 11.10.2023 № ЦЗВ-О3- 04523-01 з позивачем, як переможцем процедури закупівлі, згідно якого цією тендерною документацією замовник вимагає від учасника-переможця процедури закупівлі надання ним не пізніше дня укладання договору про закупівлю забезпечення виконання договору (договірне забезпечення) у розмірі 5% від вартості договору про закупівлю. Забезпечення виконання договору надається переможцем процедури закупівлі у вигляді оригіналу гарантії: гарантії виконання зобов`язань переможця процедури закупівлі по сплаті забезпечення виконання договору, гарантом за якою виступає банківська установа. Реквізити для оформлення гарантії зазначені в Додатку 6 до тендерної документації. Забезпечення виконання договору надається учасником-переможцем не пізніше дати укладення договору про закупівлю. Строк дії забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії, повинен бути дійсним з дня укладення договору і обов`язково повинен перевищувати строк дії Договору не менше ніж на 1 (один) календарний місяць. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю відповідно до статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, зі змінами.

Так, позивач вказує, що він здійснив повне виконання зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору договором, проте з порушенням обумовлених строків, що свідчить лише про неналежне виконання та про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини 2 статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» у вигляді повернення замовником (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю після його виконання учасником-переможцем (позивачем).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 910/15023/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24 призначено на 14.04.2025.

20.03.2025 на адресу апеляційного господарського суду від Залізниці надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. За твердженнями АТ "Українська залізниця" встановлений в межах господарської справи № 920/344/24 факт неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором не підлягає повторному доказуванню в силу приписів ст. 75 ГПК України під час розгляду справи № 910/15023/24. Окрім того, ні умовами банківської гарантії, ні приписами чинного законодавства сума договірного забезпечення (гарантована сума), яка підлягає виплаті бенефіціару (відповідачу), а також сам обов`язок Банку з виплати цієї суми не ставиться в залежність від конкретного обсягу невиконаних чи неналежно виконаних принципалом (позивачем) зобов`язань за договором.

Відповідач акцентував й на те, що матеріали справи № 910/15023/24 не містять доказів виконання договору з боку позивача, отже, у суду першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення рішення були відсутні підстави для застосування ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі».

У судовому засіданні 14.04.2025 оголошено перерву до 14.05.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 14.05.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" до АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за безпідставне стягнення банківської гарантії за договором від 11.10.2023 № ЦЗВ-03-04523-01, - задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.04.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання 14.05.2025 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою від 16.04.2025 про доставку електронного документа в електронний кабінет останнього.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника третьої особи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності Банку, якого належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Також судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від третьої особи на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Апеляційний розгляд здійснювався із застосуванням норм матеріального права, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 11.10.2023 між Залізницею (покупець) та Заводом (постачальник) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-04523-01 (скорочено - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар на умовах Договору.

За умовами пункту 1.2 Договору найменування товару: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничною руху (запасні частини до автогальмівного обладнання) (далі - товар).

Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікації до цього Договору (пункт 1.3).

У специфікації № 1 до Договору визначено 16 видів товару.

Згідно з пунктом 4.2 Договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.

Місце поставки - Київська область, місто Фастів (або згідно рознарядки покупця).

Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Пунктами 4.6, 4.7 Договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної. Акт прийому-передачі товару зі сторони покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені у пункті 4.3 цього Договору, а видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання умов цього Договору, підписуються особами, відповідальними за приймання товару.

Згідно з пунктом 6.3 Договору його загальна ціна становить 9 495 445,20 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 1 899 089,04 грн, усього з ПДВ: 11 394 534,24 грн. Ціна Договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціну цього Договору.

За умовами розділу 7 наведеного правочину оплата за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата за кожну партію поставленого товару за цим Договором проводиться покупцем на 10 (десятий) робочий день з дати оформлення та реєстрації податкової накладної у відповідності до вимог законодавства України, відповідно до рахунку - фактури на поставлену партію товару, обумовлену згідно з пунктом 4.2 цього Договору при наявності документів, зазначених у пункті 5.4 цього Договору. Сторони узгодили, що для цілей Договору робочим днем вважається робочий день в апараті управління покупця, а саме - день календарного тижня, на який відповідно до законодавства України не припадає або не перенесений вихідний, святковий, неробочий день. Датою здійснення оплати за цим Договором вважається дата відправлення коштів обслуговуючим банком покупця його платіжного доручення щодо перерахування відповідної суми на користь постачальника, що підтверджується відповідною позначкою банку, зазначеною у розрахунковому документі в реквізиті "Дата виконання". Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акта звірки взаєморозрахунків, який складається і підписується уповноваженими представниками сторін, за умови наявності документів, визначених пунктом 7.3 цього Договору.

У разі прострочення постачальником строків поставки товару, строк оплати за такий товар збільшується на кожний календарний день прострочення поставки товару на 1 (один) робочий день відповідно. Простроченням є різниця календарних днів між плановою датою прибуття товару на умовах відповідно до пункту 4.2 цього Договору та датою фактичної поставки товару.

Підпунктом 9.3.1 пункту 9.3 Договору встановлено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2 цього Договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення. При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Згідно пункту 11.1 Договору постачальник до підписання Договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 5%, що становить 569 726,71 грн від вартості цього Договору. Строк дії забезпечення виконання цього Договору у вигляді банківської гарантії повинен бути дійсним з дня укладання Договору і обов`язково повинен перевищувати строк дії Договору не менше, ніж на 1 (один) календарний місяць.

За умовами пункту 11.8 Договору в разі порушення постачальником умов цього Договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі непоставки товару у термін, встановлений пунктом 4.2 цього Договору, покупець стягує забезпечення виконання Договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, письмово повідомивши про це постачальника.

На виконання означених положень Договору позивач 04.10.2023 отримав у Банку гарантію № DNIG 319155245 на суму 569 726,71 грн зі строком дії з 04.10.2023 по 01.02.2024.

Згідно з пунктом 16.1 Договору останній діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 31.12.2023. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим Договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар в межах строків, визначених умовами цього Договору.

14.12.2023 Залізниця засобами поштового зв`язку (Укрпошта) направила на адресу Заводу рознарядку (дозвіл) від 13.12.2023 № ЦЗВ-20/4943 на відвантаження продукції на суму 1 721 327,76 грн з ПДВ.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної (пункт 4.6 Договору).

Товар на загальну суму 1 665 887,76 грн поставлений постачальником:

- на суму 661 807,20 грн - згідно з видатковою накладною від 12.01.2024 № 1 та товарно-транспортною накладною від 12.01.2024 № Р1201; товар отриманий покупцем 15.01.2024;

- на суму 593 068,56 грн - згідно з видатковою накладною від 19.01.2024 № 3 та товарно-транспортною накладною від 19.01.2024 № Р1901; товар отриманий покупцем 23.01.2024;

- на суму 411 012,00 грн - згідно з видатковою накладною від 25.01.2024 № 5 та товарно-транспортною накладною від 25.01.2024 № Р2501; товар отриманий покупцем 26.01.2024.

Решту товару на суму 55 440,00 грн Завод покупцю не поставив.

30.01.2024 Залізниця направила Заводу претензію № ЦЗВ-20/490 про сплату штрафних санкцій в сумі 158 928,04 грн. У претензії покупець вказав, що протягом дії терміну рознарядки Завод поставив товар за видатковою накладною від 12.01.2024 № 1 на суму 661 908,20 грн, а товар на суму 1 004 080,56 грн за видатковими накладними від 19.01.2024 № 3 та від 25.01.2024 № 5 поставлено з простроченням строку. Товар на суму 55 440,00 грн Заводом взагалі не поставлено.

07.02.2024 Завод направив відповідь на претензію № 083, в якій не погодився з нарахованими штрафними санкціями з огляду на здійснення поставки товару відповідно до умов Договору. Постачальник вказав, що Залізниця неправильно визначила кінцеву дату поставки товару - 13.01.2024, оскільки рознарядка була отримана постачальником 21.12.2023. Незважаючи на постійні обстріли території Сумської області з боку російської федерації, Завод вжив усіх можливих та необхідних заходів щодо належного виконання умов Договору, які (умови) були розроблені задовго до активних бойових дії в Україні.

Зважаючи на неналежне виконання Заводом своїх зобов`язань за Договором, Залізниця нарахувала штрафні санкції у загальному розмірі 261 190,76 грн (з яких: 55 440,00 грн - пеня, 1 721 327,76 грн - штраф) та звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з постачальника означеної суми грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 в справі № 920/344/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024, позов Залізниці задоволено частково та стягнуто з Заводу на користь Залізниці 2 123,69 грн пені та 23 377,21 грн штрафу (з урахуванням зменшення судом його розміру на підставі приписів статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України). У задоволенні решти позовних вимог Залізниці - відмовлено.

Обґрунтовуючи пред`явлені у справі № 910/15023/24 вимоги, Завод посилався на те, що товар за рознарядкою відповідача (покупця за Договором) від 13.12.2023 № ЦЗВ-20/4943 поставлений на його адресу в три етапи: 12.01.2024 - на суму 661 807,20 грн та 19.01.2024 - на суму 593 068,56 грн в межах строку поставки, від 25.01.2024 - на суму 411 012,00 грн затримано на термін 4 календарні дні, який, на переконання Заводу, є незначним, а сама затримка не потягла за собою спричинення Залізниці збитків.

Однак, одночасно з направленням на адресу Заводу претензії № ЦЗВ-20/490 про сплату штрафних санкцій, Залізниця надіслала Банку вимогу від 30.01.2024 № ЦЗВ-20/491 про списання протягом п`яти банківських днів з рахунків Заводу банківського забезпечення в сумі 569 726,21 грн згідно з гарантією від 04.10.2023 № DNIG 319155245, яка 06.02.2024 була виконана Банком, а грошові кошти в сумі 569 726,21 грн в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором були списані з рахунків Заводу на користь Залізниці.

Разом із тим, позивач вказував, що судовими рішеннями у справі № 920/344/24 підтверджено, що умови Договору щодо поставки товару належної кількості та якості Заводом в цілому виконані у повному обсязі, а вимоги Залізниці є обґрунтованими у розмірі лише 28 528,90 грн.

За таких обставин, Залізниця, за твердженням позивача, безпідставно звернулася до Банку з вимогою про сплату останнім (як гарантом) суми банківської гарантії в розмірі 569 726,71 грн за гарантією від 04.10.2023 № DNIG 319155245, оскільки Завод (як принципал) належно виконав свої зобов`язання за умовами Договору в частині поставки товару.

Зважаючи на безпідставне здійснення сплати (списання) суми банківської гарантії з рахунку позивача, останній звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення із Залізниці (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) грошових коштів у загальному розмірі 641 914,80 грн, з яких: 569 726,71 грн - сума основного боргу (сума банківської гарантії), 491,90 грн - пеня, 14 756,86 грн - 3 % річних, 56 939,33 грн - інфляційні втрати.

23.12.2024 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва надійшов відзив Залізниці від 23.12.2024, в якому остання заперечила проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором відповідач нарахував Заводу штраф у розмірі 158 928,04 грн та з метою досудового врегулювання спору направив йому претензію від 30.01.2024 № ЦЗВ-20/490 з вимогою сплати цієї суми штрафу. Разом із тим, Залізниця направила на адресу Банку вимогу від 30.01.2024 № ЦЗВ-20/491 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 569 726,71 грн за банківською гарантією від 04.10.2023 № DNIG 319155245, яка була задоволена гарантом 06.02.2024 шляхом сплати на користь відповідача платежу за наведеною банківською гарантією в сумі 569 726,71 грн. У той же час, у березні 2024 року Залізниця звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення із Заводу штрафних санкцій за Договором у загальному розмірі 261 190,76 грн. Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 в справі № 920/344/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024, позов Залізниці задоволено частково та ухвалено стягнути із Заводу на користь Залізниці 2 123,69 грн пені та 23 377,21 грн штрафу. Отже, факт неналежного виконання позивачем зобов`язань за Договором встановлено рішенням господарського суду, яке набрало законної сили, а відтак наведені обставини в силу приписів статті 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню та свідчать про відсутність підстав для задоволення вимог Заводу в справі № 910/15023/24. Як вже зазначалось, відповідач також звернув увагу й на те, що згідно з умовами банківської гарантії від 04.10.2023 № DNIG 319155245 сума договірного забезпечення (гарантована сума), яка підлягає виплаті бенефіціару (Залізниці), не залежить від обсягу невиконаних чи неналежно виконаних принципалом (Заводом) зобов`язань за Договором.

Подібні за змістом доводи та заперечення наведені сторонами у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що частиною 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За положеннями статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту Договору, укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 265 ГК України).

За приписами частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов. Наведе кореспондується з вимогами статті 629 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України та статтею 202 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на предмет спору у цій справі колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 ГК України).

Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина 1 статті 565 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, зареєстрованого Міністерством юстиції України 13.01.2005 року за № 41/10321, гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 в справі № 910/16898/19 дійшла висновку, що відповідно до статей 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією, в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Поряд із цим, колегія суддів акцентує, що за ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як вже зазначалось вище, зважаючи на неналежне виконання Заводом своїх зобов`язань за Договором, Залізниця нарахувала штрафні санкції у загальному розмірі 261 190,76 грн (з яких: 55 440,00 грн - пеня, 1 721 327,76 грн - штраф) та звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з постачальника означеної суми грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 в справі № 920/344/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024, частково задоволено позов Залізниці та стягнуто із Заводу на користь покупця 2 123,69 грн пені та 23 377,21 грн штрафу (з урахуванням зменшення судом його розміру на підставі приписів статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України). У задоволенні решти позовних вимог Залізниці - відмовлено.

Вказане судове рішення набрало законної сили 09.09.2024 та в касаційному порядку не оскаржувалося.

Відтак, рішення Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 року в справі № 920/344/24, яке в установленому порядку набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі у даній справі, не можуть йому суперечити.

Під час розгляду справи № 920/344/24 Господарський суд Сумської області зазначив та встановив, що: «Позивачем у відповіді на відзив (вх. № 1197 від 22.04.2024) вказано, що, одночасно з поштовим відправленням, 14.12.2023 Рознарядка від 13.12.2023 № ЦЗВ-20/4943 була направлена відповідачу на електронну пошту. В якості доказу позивачем додано скрін рознарядки в електронному листі, у зв`язку з чим, позивач наполягає, що датою отримання Рознарядки відповідачем є саме 14.12.2023 та саме з цієї дати починається обрахунок строку поставки Товару, згідно п. 4.2. Договору, та зазначає, що кінцевою датою поставки Товару, в межах терміну дії Рознарядки, є 13.01.2024 (30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем).

Проте, суд оцінює критично вказані доводи позивача, оскільки з поданого скріну екрана неможливо встановити, що саме, ким, кому було направлено/ненаправлено та отримано/неотримано вказаний документ. Наявними у справі доказами, а саме: поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 237, підтверджено, що Рознарядка (дозвіл) від 13.12.2023 № ЦЗВ-20/4943 отримана відповідачем 21.12.2023.

Таким чином, строк на поставку Товару (30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем) починається 22.12.2023 та закінчується 20.01.2024 включно.

Строк на поставку товару за Договором (30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем) почався 22.12.2023 та закінчується 20.01.2024 включно. Товар на загальну суму 1 665 887,76 грн поставлений постачальником:

- на суму 661 807,20 грн - згідно з видатковою накладною від 12.01.2024 № 1 та товарно-транспортною накладною від 12.01.2024 № Р1201; цей товар отриманий покупцем 15.01.2024;

- на суму 593 068,56 грн - згідно з видатковою накладною від 19.01.2024 № 3 та товарно-транспортною накладною від 19.01.2024 № Р1901; цей товар отриманий покупцем 23.01.2024;

- на суму 411 012,00 грн - згідно з видатковою накладною від 25.01.2024 № 5 та товарно-транспортною накладною від 25.01.2024 № Р2501; цей товар отриманий покупцем 26.01.2024.

У той же час, решту товару на суму 55 440,00 грн Завод не поставив, що було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи № 920/344/24.

Тобто, в межах строку дії рознарядки Залізниці був поставлений лише товар на суму 661 807,20 грн (згідно з видатковою накладною від 12.01.2024 № 1), у той час як товар на суму 593 068,56 грн згідно з видатковою накладною від 19.01.2024 № 3 (отримано покупцем 23.01.2024) та на суму 411 012,00 грн згідно з видатковою накладною від 25.01.2024 № 5 (отримано покупцем 26.01.2024) був доставлений постачальником та отриманий Залізницею після закінчення строку, визначеного пунктом 4.2 Договору. Отже, товар на загальну суму 1 004 080,56 грн був поставлений Залізниці з пропуском строку дії рознарядки.

Враховуючи встановлений Господарським судом Сумської області факт неналежного виконання Заводом зобов`язань щодо поставки продукції в установлений Договором строк, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Залізниці у справі № 920/344/24 в частині стягнення із Заводу 158 928,08 грн штрафу та 2 123,69 грн пені, у зв`язку з чим стягнув з постачальника на користь покупця за Договором 2 123,69 грн пені та 23 377,21 грн штрафу (з урахуванням зменшення судом його розміру на підставі приписів статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України)».

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що в межах справи, що розглядається, в силу ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню факт неналежного виконання Заводом своїх зобов`язань за Договором, що встановлений в межах справи № 920/344/24.

З урахуванням наведених вище нормативних положень, з огляду на встановлені рішенням Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 у справі № 920/344/24 обставини, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду попередньої інстанції про те, що ні умовами банківської гарантії, ні приписами чинного законодавства сума договірного забезпечення (гарантована сума), яка підлягає виплаті бенефіціару (Залізниці), а також сам обов`язок Банку з виплати цієї суми не ставиться в залежність від конкретного обсягу невиконаних чи неналежно виконаних принципалом (Заводом) зобов`язань за Договором.

У зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції зазначає про правильність висновків місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог Заводу про стягнення з Залізниці суми основного боргу (суми виплаченої банківської гарантії) у розмірі 569 726,71 грн, а також похідних вимог про стягнення з відповідача 491,90 грн пені, 14 756,86 грн 3% річних та 56 939,33 грн інфляційних втрат.

Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», то апеляційний господарський суд вказує, що в силу приписів вказаної статті замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин (ч. 2).

Тому, враховуючи встановлені рішенням Господарського суду Сумської області від 27.05.2024 у справі № 920/344/24 обставини неналежного виконання Заводом зобов`язань щодо поставки продукції в установлений Договором строк (товар на загальну суму 1 004 080 грн 56 коп. поставлено відповідачем з пропуском строку дії Рознарядки), колегією суддів критично оцінюються вищезазначені аргументи апелянта.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення є: необґрунтованим; ухваленим за відсутності з`ясованих обставин, що мають значення для правильного вирішення спору; таким, що винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 2, 42, 76-79, 86, 236 ГПК України; прийнятим за неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи та здійсненої неправильної оцінки доказів і обґрунтувань, наданих позивачем, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі № 910/15023/24 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод "Темп".

4. Справу № 910/15023/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.05.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак