ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1214/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків
до Приватного підприємства "Армакс Харків", м. Харків
про стягнення 9 717,14 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Армакс Харків" (надалі - відповідач) про стягнення 9717,14грн., з яких: 8106,32грн. авансу, 1265,02грн. інфляційних втрат, 345,80грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду №Ц8531 (щодо виконання робіт з технічного переоснащення) від 12.05.2021, внаслідок чого відповідач не у повному обсязі виконав роботи, які були оплачені позивачем. У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не виконав роботи і строк вищевказаного договору закінчився, позивач на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути з відповідача залишок невикористаної частини сплаченого авансу.

Ухвалою від 09.04.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Зокрема, частиною 5 статті 252 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

У даному випадку клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи до суду не надходило.

Згідно з частиною 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частиною 1 статті 251 ГПК України визначено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 11 статті 242 ГПК України встановлено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки відповідач станом на 09.04.2025 не мав зареєстрованого електронного кабінету, ухвала про відкриття провадження у даній справі була направлена судом за адресою його місцезнаходження (місця проживання), яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61026, м.Харків, Ювілейний проїзд, буд.14. Однак дана ухвала була повернута до суду з довідкою поштової установи від 15.04.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, копія ухвали про відкриття провадження у справі є врученою відповідачу 15.04.2025, а тому він мав право подати відзив не пізніше 30.04.2025. Однак відповідач своє право на подання відзиву не реалізував.

У зв`язку з цим суд зазначає, що згідно з частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 1 статті 248 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

12 травня 2021 року між позивачем, як Замовником, та відповідачем, як Підрядником, укладено договір підряду щодо виконання робіт з технічного переоснащення №Ц8531 (надалі - Договір), за умовами якого Підрядник зобов`язується власними силами зі своїх матеріалів виконати для Замовника наступні роботи: "Технічне переоснащення шляхом модернізації "ТП-0007" (інв. №00618319/01). Технічне переоснащення шляхом модернізації ЛЕП "КЛ 0,4 кВ ТП-0007 - ВП0026 ч/ст." (інв. №00619756/01). Технічне переоснащення шляхом модернізації "ВП-0026" (інв. № 00618947/01). Технічне переоснащення шляхом модернізації "ВП-0042" (інв. 00618959/01), з прокладанням ЛЕП 0,4 кВ., з прокладанням ЛЕП 0,4 кВ., з встановленням ПС 0,4 кВ, з прокладанням ЛЕП 0,4 кВ. для зовнішнього електропостачання об`єкта "багатоквартирний житловий будинок" за адресою: вул. Полтавський Шлях, б. 7, м.Харків, Харківська обл., Україна (реєстр. №109639) замовник: Комунальне підприємство "Жилкомсервіс"", а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно з п. 1.2 Договору обсяги закупівлі виконання робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього Договору є твердою і становить 1393099,12грн. (з ПДВ).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що Замовник сплачує Підряднику аванс у розмірі 50%, що складає 696549,56грн. від загальної вартості договору на виконання робіт, придбання (постачання) необхідних матеріалів, виробів, обладнання, протягом 90 календарних днів з моменту підписання договору.

Оплата виконаних робіт здійснюється на підставі довідки про виконані будівельні роботи та затрати з додаванням актів виконаних робіт та актів вартості змонтованого обладнання з частковим зарахуванням авансу в розмірі 50 % від вартості виконаних робіт та змонтованого обладнання (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору строк (термін) виконання робіт передбачено календарним планом (графіком) виконання робіт та починає перебіг протягом 3 днів з дати набрання чинності цього Договору та отримання авансу (за наявності авансу) або заявки від Замовника на виконання робіт. Підрядник зобов`язаний виконувати роботи у відповідні строки, що встановлені календарним планом (графіком) виконання робіт. Термін виконання робіт встановлено до 30.04.2022 згідно до календарного плану-графіка (з урахуванням змін, погоджених сторонами), який є додатком № 2 до Договору.

Згідно з п. 5.17 Договору здавання-приймання робіт після їх закінчення здійснюється відповідно до чинного порядку і оформлюється актами виконаних робіт, які і є підтвердженням виконання таких робіт.

Пунктом 11.1 Договору та з урахуванням погоджених сторонами змін визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

На виконання п.4.1 Договору позивач 04.06.2021 сплатив на розрахунковий рахунок відповідача аванс (50% від загальної вартості Договору) в розмірі 696549,56грн., що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача.

Після отримання авансу відповідач розпочав виконання робіт, передбачених Договором.

28 грудня 2021 року на адресу позивача надійшов лист вх. № 12/24907 про те, що відповідачем виконано електромонтажні роботи згідно Договору, однак роботи з благоустрою території будівництва не виконані повному обсязі у зв`язку із погіршенням погодних умов та, враховуючи зимовий період, якісне виконання асфальтування виконати було неможливо. Відповідачем у листі було зазначено, що роботи з відновлення асфальтобетонного покриття будуть завершені до 30.04.2022.

На підставі даного листа було внесено зміни до Договору та продовжено строки виконання робіт (у тому числі щодо благоустрою території) до 30.04.2022, а також продовжено строк дії Договору до 31.12.2022.

29 грудня 2021 року між сторонами на виконання умов Договору було підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, а також Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року.

Відповідно до вищезазначених документів вартість виконаних робіт за Договором складає 1376886,48грн.

13 січня 2022 року позивачем була здійснена оплата за актом в сумі 688443,24грн.

Таким чином, позивачем було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 1384992,80грн. (696549,56грн. сплаченого авансу на виконання п. 4.1 Договору + 688443,24грн. остаточної оплати згідно з п. 4.4 Договору), що перевищує вартість фактично виконаних відповідачем робіт за Актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року на суму 8106,32грн. (1384992,80грн. - 1376886,48грн.).

В той же час, відповідачем так і не було продовжено виконання робіт з благоустрою території будівництва, строк виконання яких було продовжено сторонами до 30.04.2022.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 11.1 Договору та погоджених сторонами змін, даний Договір діє до 31.12.2022. Згоди щодо автоматичної пролонгації строку дії Договору сторони не визначили в умовах Договору, додаткових угод щодо продовження строку дії Договору не укладали.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист вих. від 17.10.2023 №08-42/6341 з вимогою про повернення невикористаної частини сплаченого авансу в розмірі 8106,32грн. на розрахунковий рахунок позивача у строк до 01.11.2023.

Відповідач дану вимогу про сплату коштів залишив без реагування, невикористану частину авансу в сумі 8106,32 грн. не повернув.

Вищевказані обставини зумовили подання позивачем позову у даній справі, в якому він просить стягнути з відповідача на свою користь 8106,32грн. авансу, 1265,02грн. інфляційних втрат, 345,80грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України (ЦК України) передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з п. 4.2 Договору підтвердженням виконання робіт підрядником (відповідачем) є акт приймання-передачі виконаних робіт.

Як встановлено судом, 29.12.2021 сторонами було підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт, однак відповідачем були виконані роботи не в повному обсязі, а частина невикористаного авансу в розмірі 8106,32грн. не була повернута позивачеві. При цьому строк дії Договору сплив 31.12.2022. Враховуючи тривале невиконання відповідачем частини своїх зобов`язань, позивач направив на адресу відповідача Вимогу вих. від 17.10.2023 № 08-42/6341, в якій вимагав повернути суму сплаченого авансу, у зв`язку з порушенням термінів виконання робіт. Таким чином, позивач фактично відмовився від виконання відповідачем залишку частини невиконаних зобов`язань за Договором, строк дії якого закінчився. Відповідно, зобов`язання за Договором припинилися.

Враховуючи зазначене, предметом спору у даній ситуації є вимога позивача про повернення безпідставно набутих грошових коштів, що регулюється нормами глави 83 ЦК України.

Частина 1 статті 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Аналогічні висновки щодо застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України та, зокрема статті 1212 Цивільного кодексу України, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі № 911/1101/21, від 06 червня 2022 року у справі № 903/142/21 та в інших.

Отже основна умова ч. 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.02.2019 по справі № 910/21154/17.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, із припиненням дії договору та зобов`язань за ним грошова сума, перерахована стороною за таким договором в якості авансу або попередньої оплати, втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що у зв`язку з припиненням дії Договору та зобов`язань за ним (31.12.2022 та 17.10.2023, відповідно) грошові кошти втратили ознаки авансу (попередньої оплати) та стали грошовими коштами, набутими відповідачем без достатньої правової підстави, а отже повинні бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 8106,32грн. невикористаної частини авансу законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №908/2552/17 та постановах Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Разом із цим, здійсненню нарахувань відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України має передувати встановлення факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання та виникнення у кредитора права на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 913/371/20.

Відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України, якою встановлені загальні підстави обчислення строків (термінів) виконання зобов`язання, в частині другій даної статті передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 17.10.2023 №08-42/6341 щодо повернення сплаченого авансу разом з інфляційними втратами у строк до 01.11.2023, яка відповідачем залишена без задоволення.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 3% річних за період з 02.11.2023 по 04.04.2025 в сумі 345,80грн. та інфляційні втрати за період з 02.11.2023 по 04.04.2025 у сумі 1265,02грн.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові обставини, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Армакс Харків" (61026, м.Харків, Ювілейний проїзд(пн), буд.14, код 35352236) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м.Харків, вул.Тарасенка Георгія, буд.149, код 00131954) 8106,32грн. авансу, 1265,02грн. інфляційних втрат, 345,80грн. 3% річних, 2422,40грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "09" червня 2025 р.

Суддя М.В. Калантай