ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. м. Житомир Справа № 902/17/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Виговської Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Семко Ю.А. - адвокат (довіреність №2646 від 30.12.2024);

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

прокурор: Чарліна О.В., посвідчення від 07.06.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Міністерства освіти і науки України

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке"

2) Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

про визнання незаконним договору та стягнення 5 659 709,21грн.

Процесуальні дії по справі.

Керівник Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України) та Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу (далі - НТЕФК, коледж) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" (далі - ТОВ "Хмільницьке") у якому просить визнати недійсним договір про надання послуг №3 від 18.10.2021 року, який укладений між Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем та ТОВ "Хмільницьке", а також стягнути з ТОВ "Хмільницьке" на користь держави в особі Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу грошові кошти в сумі 5 659 709,21грн.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.01.2024 відкрито провадження у справі №902/17/24 за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області). Підготовче засідання призначено на 29.01.2024.

Протокольною ухвалою суду від 29.01.2024 відкладено підготовче засідання на 26.02.2024, про що ухвалою суду від 30.01.2024 повідомлено позивачів та третю особу.

Господарський суд Вінницької області у судовому засіданні 26.02.2024 протокольною ухвалою суду прийняв до розгляду клопотання прокурора про зміну предмету позову як таке, що подано в строки та в порядку, визначеному ст.46 ГПК України.

Зважаючи на прийняття до розгляду клопотання Чуднівської окружної прокуратури №55-93-544вих.24 від 19.02.2024 про зміну предмету позову, подальший розгляд справи здійснюється з його врахуванням, а саме про визнання недійсним договору про надання послуг №3 від 18.10.2021 року, який укладено між Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем та ТОВ "Хмільницьке", а також стягнення з ТОВ "Хмільницьке" на користь держави в особі МОН України коштів в сумі 5 659 709,21грн.

Ухвалою суду від 26.02.2024 залучено Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж до участі у справі №902/17/24 в якості співвідповідача. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.03.2024.

Протокольною ухвалою суду від 18.03.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 08.04.2024, про що ухвалою суду від 19.03.2024 повідомлено відповідача-2 та третю особу.

У судовому засіданні 08.04.2024 оголошено перерву до 10.04.2024, про що ухвалою суду від 08.04.2024 повідомлено відповідача-2 та третю особу.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 10.04.2024 задоволено клопотання Керівника Чуднівської окружної прокуратури №55-93-1044вих-24 від 05.04.2024 про передачу справи на розгляд Господарського суду Житомирської області. Справу №902/17/24 передано на розгляд до Господарського суду Житомирської області.

06.05.2024 на адресу Господарського суду Житомирської області надійшла ухвала Господарського суду Вінницької області від 10.04.2024 та матеріали справи №902/17/24.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 справу №902/17/24 передано для розгляду судді Кравець С.Г.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.05.2024 суддею Кравець С.Г. справу №902/17/24 прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.06.2024.

Ухвалою суду від 12.06.2024 відкладено підготовче засідання на 08.07.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати письмові пояснення щодо клопотання ТОВ "Хмільницьке" від 15.03.2024 про зупинення провадження у справі №902/17/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №905/20/23.

У зв`язку з загрозою ракетних обстрілів та оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області 08.07.2024 судове засідання по даній справі, яке було призначене 08.07.2024 о 10:00 не відбулося, справа не розглядалась. Ухвалою суду від 08.07.2024 продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 03.09.2024.

В подальшому ухвалами суду продовжувався строк підготовчого провадження та відкладалось підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2024 клопотання ТОВ "Хмільницьке" від 15.03.2024 про зупинення провадження у справі №902/17/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №905/20/23 - залишено без розгляду. Продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 17.01.2025.

Ухвалою суду від 17.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/17/24 до судового розгляду по суті на 13.02.2025.

Ухвалою суду від 13.02.2025 розгляд справи по суті відкладено на 12.03.2025.

Ухвалою суду від 12.03.2025 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено судове засідання на 03.04.2025.

Ухвалою суду від 03.04.2025 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено судове засідання на 29.04.2025.

У судовому засіданні 29.04.2025 при розгляді справи по суті оголошено перерву до 26.05.2025, про що ухвалою суду від 29.04.2025 повідомлено МОН України, ТОВ "Хмільницьке", НТЕФК та ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

15.05.2025 через систему "Електронний суд" прокурором Житомирської обласної прокуратури подано додаткові пояснення від 15.05.2025 до яких додано: лист Чуднівської окружної прокуратури №55-94-747вих-25 від 01.05.2025, лист НТЕФК №84 від 08.05.2025, лист Чуднівської окружної прокуратури №55-94-812вих-25 від 13.05.2025, лист Управління державної казначейської служби України у Любарському районі Житомирської області №02-08-06/624 від 14.05.2025, платіжне доручення №СВ-27638 від 12.11.2021.

Позивач - МОН України, відповідач-2 - НТЕФК та третя особа - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повноважних представників у судове засідання 26.05.2025 не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином (т.5, а.с.133-135).

Згідно з частиною 1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи належне повідомлення позивача, відповідача-2 та третю особу про час та місце розгляду справи, господарський суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує, що МОН України у письмових поясненнях просило суд здійснювати розгляд справи без їх участі.

Прокурор у судовому засіданні 26.05.2025 при розгляді справи по суті позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві (з врахуванням клопотання Чуднівської окружної прокуратури про зміну предмету позову), відповіді на відзив та письмових поясненнях, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Також просила суд поновити строк на подання додаткових пояснень від 15.05.2025 з доказами, які одержано після закриття підготовчого провадження.

Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях. Щодо поданих прокуратурою доказів зазначив, що у прокурора було достатньо часу на подання таких доказів в підготовчому провадженні. Просив суд долучити до матеріалів справи письмовий текст виступу у судових дебатах.

Заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд з метою всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, на підставі статті 119 ГПК України, поновив прокурору строк на подання доказів та долучив до матеріалів справи додаткові пояснення від 15.05.2025 з доданими до них документами.

У судовому засіданні 26.05.2025 судом оголошено скорочене рішення (вступна та резолютивна частини).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог Чуднівська окружна прокуратура посилається на те, що у постійному користуванні НТЕФК перебувають земельні ділянки загальною площею 2028,4253 га. Земельні ділянки, які надані на праві постійного користування залишаються у державній власності, а право їх титульного власника здійснює ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. У НТЕФК, як у постійного користувача, відсутні повноваження на розпорядження земельними ділянками. Водночас, між коледжем та ТОВ "Хмільницьке" укладено договір №3 від 18.10.2021 року про надання послуг, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося виконати комплекс сільськогосподарських робіт щодо обробітку ґрунту та вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках. Прокурор доводить, що даний договір є удаваним, оскільки за своєю суттю є договором оренди землі. Посилається на те, що НТЕФК не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а земельні ділянки використовуються з порушенням вимог щодо користування землями певного виду в межах категорії земель. Враховуючи наведене, прокурор просить суд визнаний недійсним договір на підставі частин 1, 2 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України. Доводить, що ТОВ "Хмільницьке" без достатніх правових підстав використовувало земельні ділянки, шляхом вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарських культур. За розрахунками прокурора, ТОВ "Хмільницьке" безпідставно отримало дохід в сумі 6 295 578,41 гривень. Враховуючи те, що на виконання умов договору товариство передало навчальному закладу 96,72 т урожаю, вартість якого складає 635 869,20грн, з товариства на користь держави підлягають стягненню кошти в сумі 5 659 709,21грн (т.1, а.с.1-27).

МОН України у поясненнях №14.1/17-24 від 11.01.2024 зазначає, що міністерство не погоджувало укладання договору №3 від 18.10.2021 року між НТЕФК та ТОВ "Хмільницьке". Вказує, що у коледжу, як постійного землекористувача, відсутні повноваження розпоряджатися земельними ділянками, відтак даний договір суперечить вимогам статей 92, 95 Земельного кодексу України. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги прокурора у повному обсязі та здійснювати розгляд справи без їх участі (т.1, а.с.168-172).

Третя особа у поясненнях від 11.01.2024 зазначає, що право титульного власника земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державного закладу освіти, здійснює ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. Титульний власник не делегував коледжу право укладати правочини щодо земель державної власності (і не міг делегувати), відтак НТЕФК не мав правових підстав укладати правочин щодо земель, що перебувають у його постійному користуванні. Оспорюваний договір укладено без погодження МОН України. Вважає, що договір укладено з метою приховати договір оренди землі, відтак такий договір є удаваним. Оскільки відповідач-1 безпідставно використовував земельні ділянки, дохід, отриманий від реалізації вирощеної продукції, підлягає поверненню відповідно до ст.1214 Цивільного кодексу України. Третя особа при винесенні рішення покладається на розсуд суду (т.1, а.с.165-166).

ТОВ "Хмільницьке" у відзиві від 18.01.2024 заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів. Зазначає, що незалучення до участі у справі НТЕФК, як співвідповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Договірний характер правовідносин унеможливлює застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України. Посилається на те, що з договірних правовідносин не може виникнути кондикційного зобов`язання. Разом з вимогою про визнання недійсним договору між цими ж сторонами, вимога про стягнення безпідставно набутих коштів не є ефективним способом захисту. На виконання умов договору ТОВ "Хмільницьке" передало НТЕФК вирощений врожай озимої пшениці в кількості 96,72т., таким чином воля сторін договору була спрямована на вирощування сільськогосподарської продукції. За своїм змістом оспорюваний договір є договором підряду. НТЕФК, не маючи в наявності техніки, персоналу, матеріальних ресурсів, з метою збереження якісних властивостей землі, уклав договір підряду на вирощування зернових культур. У договорі відсутні умови передачі ТОВ "Хмільницьке" земельних ділянок у користування, при цьому виробництво не позбавляє землекористувача права користування земельними ділянками, що свідчить про відсутність ознак договору оренди землі. За умовами договору, земельні ділянки залишаються у володінні і користуванні НТЕФК. Вважає доводи позивача про те, що договір укладено всупереч ч.1 ст.8 Закону України "Про професійно-технічну освіту" безпідставними, оскільки НТЕФК не є закладом професійної освіти, а тому норми вказаного закону на нього не поширюються. Укладення між НТЕФК та ТОВ "Хмільницьке" оспорюваного договору не потребувало погодження органу держави. Зауважує, що прокурор посилається на те, що сторони не мали підстав для укладення договору на земельних ділянках, що не сформовані як об`єкти цивільних прав, разом з тим прокурор надає до позовної заяви державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, на звороті якого зазначені земельні ділянки із кадастровими номерами. Зазначає, що у даному випадку відсутня третя ознака кондикційного зобов`язання, оскільки набуття ТОВ "Хмільницьке" доходу здійснено не за рахунок коледжу. Позивачем проведено розрахунок доходу, враховуючи середню вартість пшениці у 2022 році за період з 01.01.2022 по 01.01.2023, який відповідач-1 вважає невірним, оскільки у період з 01.01.2022 та до моменту збору врожаю у липні 2022, відповідач-1 не міг отримати прибутку, оскільки виробництво не було завершене, зазначає про необхідність врахування маркетингового періоду. Товариство вказує, що середня вартість пшениці за період з 01.07.2022 по 01.07.2023 складає 6 011,66грн/т. в т.ч. ПДВ. Відповідачем-1 передано навчальному закладу 96,72 т. урожаю, вартість якого не може складати більше 581 447,76грн. ТОВ "Хмільницьке" зібрано пшеницю 4 класу в кількості 955,7 т., середня врожайність 4,19 т. з 1 га. Від суми виручки потрібно відняти вартість 96,72 т. за ціною 5 462,00 грн/т. - 528 284, 64 грн. Зазначає, що витрати ТОВ "Хмільницьке" на вирощування озимої пшениці на земельних ділянках площею 228 га становлять 5 599 895,26грн. (т.1, а.с.177-198).

Відповідач-2 правом на подачу письмового відзиву не скористався.

У відповіді №55193-542вих.24 від 19.02.2024 на відзив прокурор зазначає, що ТОВ "Хмільницьке", володіючи інформацією про незаконність передачі йому, безпідставно набув у користування земельні ділянки загальною площею 228 га. Відтак, отриманий з цих ділянок дохід повинен бути повернутий власнику. ТОВ "Хмільницьке" самостійно користувалося, володіло та експлуатувало земельні ділянки за рахунок власної техніки, інвентарю, робочої сили та сплачувало за її експлуатацію та користування. Вказана земельна ділянка використовувалася ТОВ "Хмільницьке" для комерційної діяльності на умовах строковості, платності, що є елементом правовідносин оренди землі. Відповідач-1 отримав врожай озимої пшениці у 2022 році, відповідно розрахунок прокурором здійснено на підставі середніх цін на аналогічний товар у 2022 році. Суб`єкти господарювання вільні в укладенні договорів, можуть укладати угоди на реалізацію продукції в тому числі на умовах ф`ючерсу, таким чином прокурором обрано як критерій розрахунку період, у якому отримано врожай. Посилання товариства на те, що на підставі договору відповідач-1 отримав збитки у сумі - 910 222,06грн, є бажанням останнього мінімізувати негативні наслідки. Повідомляє, що прокуратурою у 2020 році пред`являвся позов до ТОВ "Хмільницьке" про визнання недійсним договору на вирощування сільськогосподарської продукції на умовах підряду та повернення земельних ділянок, які перебувають на праві постійного користування Любарського професійного аграрного ліцею. Таким чином, існує сумнів що від діяльності за даними договорами товариство несе збитки, при цьому продовжуючи укладати подібні договори (т.3, а.с.170-179).

ТОВ "Хмільницьке" у запереченнях від 15.03.2024 зазначає, що після залучення коледжу як співвідповідача, останній у даній справі є одночасно як позивачем, так і відповідачем. Прокурором не заявлено про стягнення коштів з коледжу, які останній отримав на підставі договору. У даному випадку відсутні ознаки кондикційного зобов`язання: 1) ТОВ "Хмільницьке" не отримувало у власність чи користування земельні ділянки площею 228 га, а лише виконувало роботи по вирощуванню врожаю для коледжу, який отримав від цього дохід; 2) набуття доходу ТОВ "Хмільницьке" здійснено не за рахунок МОН України; 3) відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори, тому виключається третя ознака оскільки ТОВ "Хмільницьке" виконувало роботи відповідно до умов договору №3 від 18.10.2021 року. Зазначає, що відповідно до довідок із ДРРП землекористувачем земельних ділянок є НТЕФК, а не МОН України. Разом з вимогою про недійсність договору прокурором не заявлено про застосування наслідків його недійсності. Статтями 92, 95, 96 Земельного кодексу України не передбачено права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування, як і не встановлено відповідної заборони. Враховуючи підняття цін на дизельне паливо, бензин, засоби захисту рослин, мінеральні добрива ТОВ "Хмільницьке" не отримало запланованого прибутку від виконаних робіт з вирощування врожаю. Товариством було допущено помилку при обрахунку загальновиробничих витрат, їх розмір складає 617 877,91грн, розмір прямих витрат - 4 300 478,25грн. В загальному витрати відповідача на вирощування озимої пшениці на площі 228 га. складають 4 918 356,16грн (т.4, а.с.48-52).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Наказом МОН України №796 від 13.07.2021 року затверджено статут Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу (т.1, а.с.41-59).

У розділі "Загальна частина" зазначено, що наказом Міністерства агропромислового комплексу України №99 від 30.03.1998 "Про перейменування радгоспів-технікумів" Новочорторийський радгосп-технікум перейменовано у Новочорторийський державний аграрний технікум. Відповідно до розпорядження КМУ №87-р від 04.02.2015 технікум передано зі сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України до сфери управління МОН України. Наказом МОН України №446 від 25.03.2020 Новочорторийський державний аграрний технікум перейменовано в Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж, який є правонаступником Новочорторийського державного аграрного технікуму.

Пунктом 1.5 статуту передбачено, що фаховий коледж у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про освіту", "Про фахову передвищу освіту", "Про вищу освіту", іншими нормативно-правовими актами України, міжнародними договорами України та цим статутом. Основним видом діяльності фахового коледжу є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти.

Згідно з пунктами 8.2, 8.3, 8.4 статуту, землекористування та реалізація прав на землю здійснюються фаховим коледжем відповідно до Земельного кодексу України. Повноваження засновника або уповноваженого ним органу щодо розпорядження державним майном, закріпленим за фаховим коледжем, здійснюються відповідно до законодавства. Майно закріплюється за фаховим коледжем на праві оперативного управління і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню, відчуженню, приватизації, використанню не за призначенням і передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновника або уповноваженого ним органу, наглядової ради та загальних зборів трудового колективу фахового коледжу, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №073931 від 29.09.2006 року Новочорторийський державний аграрний технікум є постійним користувачем земельної ділянки площею 2028,4253 га, яка розташована на території Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення підсобного сільського господарства. На зворотній стороні акту міститься план меж земельної ділянки (т.1, а.с.60).

18.10.2021 року між Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем (замовник) та Товариством з обмежено відповідальністю "Хмільницьке" (підрядник) укладено договір №3 про надання послуг, відповідно до п.1.1 якого підрядник за завданням замовника бере на себе зобов`язання виконати комплекс сільськогосподарських робіт щодо обробітку ґрунту та вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, та які знаходяться в користуванні замовника та передати замовнику зібраний урожай, а замовник - прийняти вказаний урожай та провести розрахунки у обсязі та порядку, визначеному цим договором.

Культури, які підлягають вирощуванню - озима пшениця (т.1, а.с.37-39).

Згідно п.1.2 цей договір не є спільною діяльністю, за цим договором не передаються права щодо користування чи управління земельними ділянками, на яких забезпечується вирощування сільськогосподарських культур.

Сторони угодили, що роботи за цим договором не можуть передаватись замовнику поетапно. Єдиний результат, який підрядник передає замовнику за цим договором - є зібраний урожай за результатами вирощування (п.1.4 договору).

У п.1.6 договору сторони узгодили, що замовник за цим договором не набуває права власності на будь-які матеріально-технічні цінності, використані протягом дії цього договору, замовник набуває право власності виключно на зібраний урожай, який передається замовнику в порядку та обсязі, визначеному цим договором.

Пунктом 1.7 замовник гарантує, що угіддя на які будуть надаватися послуги за договором, перебувають у користуванні замовника на передбачених чинним законодавством підставах.

Сторони узгодили, що послуги передбачені цим договором надаються виконавцем в період з 18.10.2021 року по 31.12.2022 року (п.2.1 договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, відповідно до п.2.2, підрядник зобов`язаний здійснити закупівлю паливно-мастильних матеріалів, насіння, мінеральні добрива та засоби захисту рослин (надалі ТМ) та використати вказані ТМЦ, належні підряднику на праві власності для вирощування урожаю.

Згідно п.2.3 договору, послуги з вирощування врожаю надаються підрядником за рахунок власних та залучених матеріально-технічних ресурсів. Підрядник протягом всього періоду підготовки ґрунту, вирощування та збирання врожаю використовує власні агротехнічні технології виконує роботи, що зазначені в технологічній карті підрядника.

У відповідності до п.2.5 договору, протягом періоду з 01.06.2022 року по 31.08.2022 року підрядник зобов`язаний забезпечити збір та перевезення урожаю та передати вирощений урожай замовнику.

Сторони узгодили, що ціна роботи за цим договором включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (п.3.1 договору).

Підрядник згідно з умовами цього договору має право на відшкодування своїх витрат, в тому числі не виключно: 3.2.1 витрат, які пов`язані з підготовкою ґрунту, удобренням ґрунту, проведенням посіву, обробітку посівів, збиранням урожаю та його перевезення; 3.2.2 будь які інші витрати які фактично понесені підрядником протягом виконання завдання замовника.

У п.3.3 договору сторони узгодили, що до підрядника переходить право власності на частину вирощеного урожаю в рахунок оплати винагороди підряднику за цим договором, який включає відшкодування фактично понесених витрат та плати за виконану роботу.

Пунктом 3.4. договору сторони узгодили, що за результатами виконання умов цього договору підрядник зобов`язаний передати замовнику урожай у кількості 96,72 т. +/- 5%.

Підрядник зобов`язується: 4.1.1. забезпечити надання послуг власними або самостійно залученою робочою силою та матеріально-технічними засобами з урахуванням визначених в додатку №2 ліміту прямих витрат підрядника; 4.1.2. інформувати замовника про хід виконання зобов`язань за договором, обставини, що перешкоджають такому виконанню, а також про заходи, необхідні для їх усунення; 4.1.3. передати замовнику частину вирощеного урожаю, одержаного в результаті виконання робіт за цим договором, у розмірі, визначеному в п.3.4. договору.

Замовник зобов`язується: 4.2.1. надати підряднику повну та детальну інформацію, в т.ч. викопіювання плану землекористування щодо угідь, на яких підрядником будуть виконуватися роботи відповідно до цього договору; 4.2.2. забезпечити підряднику вільний доступ до угідь, перелік яких наведено в додатку №1 до цього договору; 4.2.3. прийняти в порядку та строки, визначені цим договором урожай у розмірі, визначеному в п.3.4 договору; 4.2.4. протягом дій даного договору не допускати на будь-яких умовах інших осіб до використання будь-яким способом угідь, погоджених сторонами за цим договором, не погоджувати надання цих угідь у користування чи у власність іншим особам, не перешкоджати підряднику будь-яким іншим способом у виконанні завдань, що є предметом цього договору. В разі порушення цього зобов`язання замовник зобов`язується відшкодувати підряднику збитки, в тому числі неодержаний прибуток (упущену вигоду) на виробництво якого підрядник міг би розрахувати, якби зобов`язання не було порушено.

Згідно п.6.1, 6.2 договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами. Термін дії договору до 31.12.2022 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Усі правовідносини, які виникають з цього договору або пов`язані з ним, у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості (п.7.1 договору).

У відповідності до п.7.3 договору, всі додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Невід`ємними частинами цього договору, які підписані та скріплені печатками сторін, є наступні додатки: додаток 1 - перелік площ по угіддях (п.7.4 договору).

У додатку №1 сторони узгодили, що земельні ділянки, загальною площею 228 га, знаходяться у селі Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області. Також зазначено кадастрові номери: НВ-020, площею 83 га; НВ-020, площею 128,5 га; НВ-2020, площею 16,5 га (т.1, а.с.40).

Відповідно до акту №1 приймання-передачі вирощеного урожаю до договору про надання послуг №3 від 18.10.2021, ТОВ "Хмільницьке" передало, а Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж прийняв вирощений підрядником урожай озимої пшениці у кількості 96,72 тони (т.1, а.с.235).

Додатковою угодою №1 від 01.11.2022 року сторони достроково розірвали та припинили дію договору про надання послуг №3 від 18.10.2021, з моменту укладення додаткової угоди (т.1, а.с.86).

Договір №3 від 18.10.2021, додаток №1, акт №1, додаткова угода №1 від 01.11.2022 підписані представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Прокурор посилається на те, що оспорюваний договір є удаваним, оскільки за своєю суттю не є договором про надання послуг, а є прихованим договором оренди землі, зміст якого суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України "Про управління об`єктами державної власності", тому він підлягає визнанню недійсним.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Згідно пункту 3 частини 1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підстави представництва інтересів держави прокурором у господарському суді врегульовано положеннями Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 ст.4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 3 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.

Частиною 4 ст.53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Судом враховано, що Чуднівська окружна прокуратура звернулася повідомленням №55-92-1079вих.22 від 27.06.2022 в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" до МОН України, у якому повідомила про виявлені порушення (т.1, а.с.67-72).

У зв`язку з неотриманням відповіді, Чуднівська окружна прокуратура звернулася до МОН України повідомленнями №55-92-1304вих.22 від 29.07.2022 та №55-93-3018вих.23 від 04.10.2023 в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", у якому повторно повідомила про виявлені порушення (т.1, а.с.73-78; 97-101).

МОН України у відповідь на звернення Чуднівської окружної прокуратури, листами повідомило, що міністерством не погоджувалося укладення договору між Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем та ТОВ "Хмільницьке". За необхідності, міністерство просить вжити заходів, спрямованих на захист інтересів держави (т.1, а.с.79-80; а.с.102-104).

Чуднівська окружна прокуратура повідомленням №55-93-3943вих.23 від 22.12.2023 в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила МОН України про те, що прокуратурою підготовлено позов до Господарського суду Вінницької області (т.1; а.с.149-153).

Прокурор (з урахуванням клопотання про зміну предмету позову) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України, прокурор зазначає що Міністерство є засновником НТЕФК та здійснює управління майном, яке закріплене за навчальним закладом.

З цього приводу суд враховує, що фаховий коледж - заклад фахової передвищої освіти або структурний підрозділ закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям фахової передвищої освіти, може проводити дослідницьку та/або творчу мистецьку, та/або спортивну діяльність, забезпечувати поєднання теоретичного навчання з навчанням на робочих місцях (пункт 1 частини 1 ст.31 Закону України "Про фахову передвищу освіту").

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.11 Закону України "Про фахову передвищу освіту", управління у сфері фахової передвищої освіти у межах своїх повноважень здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Статтею 65 Закону України "Про фахову передвищу освіту" передбачено, що землекористування та реалізація прав на землю здійснюються закладами фахової передвищої освіти відповідно до Земельного кодексу України.

Повноваження засновника (засновників) закладу фахової передвищої освіти щодо розпорядження державним (комунальним) майном, закріпленим за державним (комунальним) закладом фахової передвищої освіти, здійснюються відповідно до законодавства.

Земельні ділянки передаються закладам фахової передвищої освіти незалежно від форми власності у постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою КМУ №630 від 16.10.2014, МОН України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Міністерство освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань здійснює нормативно-правову регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; затверджує статути закладів вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої та позашкільної освіти, що перебувають у сфері його управління; погоджує статути закладів професійної (професійно-технічної) освіти державної форми власності, що підпорядковані іншим центральним виконавчої влади, закладів професійної (професійно-технічної) освіти, що належать Автономній Республіці Крим, закладів професійної (професійно-технічної) освіти комунальної форми власності.

Відповідно до п.1.13 статуту Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу, затвердженого наказом МОН України №796 від 13.07.2021 року та чинного на час укладення оспорюваного договору, фаховий коледж є юридичною особою публічного права, заснований на державній власності, здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості і є бюджетною установою, що належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

Управління фаховим коледжем в межах повноважень, визначених законодавством та статутом фахового коледжу здійснює, у тому числі, засновник або уповноважений ним орган (п.п.1 п.3.1 статуту).

З огляду на викладене, розпорядження державним майном, у тому числі земельними ділянками які надані НТЕФК на праві постійного користування згідно державного акту серії ЯЯ №073931, відноситься до компетенції Міністерства освіти і науки України як органу виконавчої влади, а сам НТЕФК підпорядковується Міністерству освіти і науки України.

Враховуючи те, що Міністерство освіти і науки України від імені держави здійснює контроль та управління земельними ділянками, які належать Новочорторийському технолого-економічному фаховому коледжу на праві постійного користування, та які передавалися ТОВ "Хмільницьке" за договором №3 від 18.10.2021 року, господарський суд дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах Міністерства освіти і науки України.

Отже, суд дійшов висновку, що при зверненні із даним позовом прокурором дотримано вимоги ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та правильно визначено уповноважений орган, а також належним чином обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Вказаним спростовуються доводи відповідача-1 про те, що прокурором не наведено обґрунтування, які саме цивільні права чи інтереси Міністерства освіти і науки України порушені у даній справі.

Твердження відповідача про одночасну зміну предмета і підстав позову після прийняття до розгляду клопотання прокурора від 19.02.2024 про зміну предмету позову, господарський суд вважає необґрунтованими. Подане прокурором клопотання від 19.02.2024 про зміну предмету позову відповідає вимогам статті 46 ГПК України.

Крім того, безпідставними є посилання представника ТОВ "Хмільницьке" на те що, після залучення коледжу як співвідповідача, останній у даній справі є одночасно як позивачем, так і відповідачем, оскільки в судовому засіданні 26.02.2024 року суд, розглянувши клопотання прокурора, задовольнив його і залучив до участі у справі співвідповідача - Новочорторийській технолого-економічний фаховий коледж. З огляду на зазначене процесуальний статус Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу (позивача-2) змінився, та Коледж набув статусу відповідача-2 у зв`язку з залученням його співвідповідачем у справі, про що зазначено в ухвалі суду від 26.02.2024 року.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо наявності/відсутності підстав для визнання договору недійсним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Положення частини 2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 ст.202 ЦК України).

Частинами 1-5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи ст.5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

За текстом оспорюваного договору №3 від 18.10.2021 року про надання послуг, Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж є замовником комплексу сільськогосподарських робіт щодо обробітку ґрунту та вирощування культур, а ТОВ "Хмільницьке" є виконавцем таких робіт.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст.902 ЦК України).

Згідно з частиною 1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц.

Верховний Суд в ухвалі від 14.01.2021 у справі №923/1067/19 виснував, що предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор посилається на те, що оспорюваний договір є удаваним, оскільки за своєю суттю не є договором про надання послуг, а є прихованим договором оренди землі, тому він підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України, має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі").

За приписами ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Положеннями ст.25 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що орендар земельної ділянки має право отримувати продукцію і доходи, що кореспондується з положеннями ст.775 ЦК України (наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результатів користування річчю, переданою у найм).

Таким чином, на відміну від договору про надання послуг, договір оренди землі укладається з метою отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). З моменту укладення договору оренди землі орендар набуває право володіти та користуватися земельною ділянкою на умовах такого договору та з дотриманням вимог земельного законодавства, в той час як в орендодавця такі права припиняються на погоджений сторонами строк.

При цьому правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (постанови Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі №927/1099/20, від 03.11.2022 року у справі №912/3747/20).

Проаналізувавши умови оспорюваного правочину, господарський суд приходить до висновку, що предметом договору не є отримання послуги, яка споживається безпосередньо в процесі вчинення певної дії/здійснення певної діяльності та за яку замовник сплачує кошти, тому договір №3 від 18.10.2021 року за своєю правовою природою не є договором про надання послуг.

Доводи ТОВ "Хмільницьке" про те, що оспорюваний договір є договором підряду, суд оцінює критично, оскільки згідно частин 1, 2 статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (частини 1, 3 ст.843 ЦК України).

Всупереч наведеному, договір №3 від 18.10.2021 не передбачає сплату коштів НТЕФК (замовником) за виконану роботу на користь ТОВ "Хмільницьке" (підрядника). Більш того, договором передбачено плату саме товариством на користь коледжу, шляхом передачі певної кількості врожаю. Підрядник згідно з умовами пунктів 3.1-3.3.3 договору, має право лише на відшкодування витрат які пов`язані з підготовкою ґрунту, удобренням ґрунту, проведенням посіву обробітку посівів, збиранням урожаю і його перевезення та будь-яких інших витрати які фактично понесені підрядником протягом виконання завдання замовника; до підрядника переходить право власності на частину вирощеного урожаю в рахунок оплати винагороди підряднику за цим договором, яка включає відшкодування фактично понесених витрат та плати за виконану роботу.

Таким чином, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою не забезпечує оплачуване виконання робіт на користь замовника, а тому оспорюваний договір не є договором підряду.

Водночас у договорі №3 від 18.10.2021 року містяться істотні умови, які притаманні договору оренди земельної ділянки, а саме: об`єкт оренди (земельні ділянки державної форми власності загальною площею 228 га, які перебувають на праві постійного користування НТЕФК), дата укладення та строк дії договору (з 18.10.2021 року до 31.12.2022 року), умови оплати (підрядник зобов`язується передати замовнику урожай озими пшениці в кількості 96,72 тони +/-5%).

У додатку №1 до оспорюваного договору (який додано прокурором, як додаток до позову) вказано, що земельні ділянки загальною площею 228 га знаходяться у селі Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області площею 83 га; площею 128,5 га; площею 16,5 га. В цьому додатку кадастррові номери земельних ділянок не вказані, а зазначені номери витягів з Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.16 Закон України "Про Державний земельний кадастр" та пункту 26 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок), кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (далі - ДЗК).

Відповідно до пунктів 29, 30 Порядку, кадастровий номер земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів: НКЗ : НКК : НЗД, де НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку; НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку; НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999). Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою.

Отже, кадастровий номер земельної ділянки складається з 19 цифр, розділених двокрапкою. Як встановив суд вище, сторони у додатку №1 до оспорюваного договору зазначили номери витягів з ДЗК, замість кадастрових номерів земельних ділянок. Неналежне оформлення договору, додатку до договору та відносин оренди в цілому і є тим способом, завдяки якому сторонами досягається прихована мета передачі в користування земельних ділянок.

Водночас, відповідачами не заперечується той факт, що обробіток ґрунту та вирощування пшениці здійснювався на земельних ділянках загальною площею 228 га, які перебувають на праві постійного користування НТЕФК, відповідно до державного акту серії ЯЯ №073931 від 29.09.2006 року.

Господарський суд враховує, що невикористання сторонами при вчиненні певного правочину термінів, які визначають притаманні такому виду правочинів поняття, із закріпленням їх натомість у завуальований спосіб, можуть бути засобами, які використовуються задля приховання суті правочину, укладення якого сторони насправді мають на меті, шляхом оформлення "про людське око" (напоказ) іншого правочину.

Відсутність у оспорюваному правочині чіткого викладення всіх істотних умов, необхідних для договору оренди, не є достатньою підставою для висновку про відсутність між сторонами фактичних орендних правовідносин, адже неналежне оформлення відповідних відносин саме є тим способом, завдяки якому сторонами договору досягається прихована мета передачі земельних ділянок в користування ТОВ "Хмільницьке" для господарської діяльності.

ТОВ "Хмільницьке" долучено до матеріалів справи додаток №1 (в якості додатку до договору №3 від 18.10.2021) у якому зазначено кадастрові номери земельних ділянок: :05:003:0002; :06:002:0003; :05:001:0001, загальною площею 228 га, які знаходяться у селі Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області. Підрядником у даному додатку є ТОВ "Хмільницьке", а замовником - Новочорторийський державний аграрний технікум (т.1, а.с.234).

Як було встановлено судом вище, наказом МОН України №446 від 25.03.2020 року Новочорторийський державний аграрний технікум перейменовано в Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж (т.1, а.с.61).

Відтак господарський суд ставить під сумнів те, що даний додаток стосується договору №3 від 18.10.2021 про надання послуг, оскільки замовником за його текстом є Новочорторийський державний аграрний технікум, тоді як на момент укладення оспорюваного договору і по теперішній час навчальний заклад має назву - Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж.

Судом враховано, що уклавши договір №3 від 18.10.2021, НТЕФК та ТОВ "Хмільницьке" дійшли згоди щодо порядку розрахунків товариства перед коледжем, що згідно положень Закону України "Про оренду землі", є орендною платою за користування земельними ділянками для вирощування сільськогосподарської продукції. Так, пунктом 3.4. договору сторони узгодили, що за результатами виконання умов цього договору підрядник зобов`язаний передати замовнику урожай у кількості 96,72 тони +/- 5%.

На виконання пункту 3.4 договору, згідно акту №1 приймання-передачі вирощеного врожаю до договору про надання послуг №3 від 18.10.2021 року, ТОВ "Хмільницьке" передало, а НТЕФК прийняв врожай озимої пшениці у кількості 96,72 тони (т.1, а.с.235). Акт №1 підписаний зі сторони ТОВ "Хмільницьке" - генеральним директором ОСОБА_1 , зі сторони НТЕФК - в.о. директора Вержаківським В.М., підписи скріплені печатками юридичних осіб.

Враховуючи наведене, господарський суд приходить до висновку, що передача відповідачем-1 частини врожаю у кількості 96,72 тони на користь відповідача-2, становить плату ТОВ "Хмільницьке" за користування земельними ділянками, постійним землекористувачем яких є НТЕФК.

Водночас у листі №211 від 13.10.2023 року та №84 від 08.05.2025 року в.о. директора НТЕФК повідомляє, що коледж не отримував від ТОВ "Хмільницьке" врожай в кількості 96,72 тони, оскільки розрахунок був проведений у безготівковій формі у сумі 797 940,00грн (8 250,00грн за тонну) (т.1, а.с.96; т.5 а.с.146 на звороті).

Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №СВ-27638 від 12.11.2021 про перерахування відповідачем-1 на користь відповідача-2 коштів у розмірі 798 000,00грн, у призначенні платежу вказано "фінансування на покращення матеріальної бази коледжу рах.№140 від 03.11.2021 без ПДВ" (т.5, а.с.148).

Відповідно до частини 1 ст.79 Закону України "Про освіту", джерелами фінансування закладів освіти відповідно до законодавства можуть бути, у тому числі, добровільні внески у вигляді коштів, матеріальних цінностей, нематеріальних активів, одержаних від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб.

При цьому підприємства, установи, організації та фізичні особи можуть надавати закладу освіти благодійну допомогу виключно за власною ініціативою та на добровільних засадах відповідно до законодавства про благодійну діяльність та благодійні організації.

Враховуючи те, що призначенням платежу платіжного доручення №СВ-27638 від 12.11.2021 є "фінансування на покращення матеріальної бази коледжу", яке вказано безпосередньо самим платником - ТОВ "Хмільницьке", господарський суд критично оцінює твердження НТЕФК про те, що дані грошові кошти були передані саме як розрахунок у безготівковій формі в рамках виконання договору №3 від 18.10.2021 року.

З огляду на зміст договору, фактичні правовідносини що мали місце між його сторонами, господарський суд приходить до висновку, що прихованою метою договору №3 від 18.10.2021 року є отримання ТОВ "Хмільницьке" можливості користуватися на платній основі земельними ділянками, що перебувають на праві постійного користування НТЕФК, з метою вирощування товариством зернових культур, використання їх корисних властивостей, тому оспорюваний договір є удаваним правочином, який укладений сторонами з метою приховати орендні правовідносини, що насправді мали місце між сторонами. За оспорюваним договором відповідач-2 фактично передав у користування відповідача-1 земельні ділянки для здійснення товариством господарської діяльності, а тому положення договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Враховуючи викладене, оспорюваний договір №3 від 18.10.2021 року про надання послуг є удаваним, оскільки за своєю суттю є не договором про надання послуг, а вчинений сторонами з метою приховати інший правочин - договір оренди землі.

У зв`язку із встановленими обставинами, до даного договору слід застосовувати законодавчі положення передбачені для договору оренди землі, врегульовані положеннями Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до частини 1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.

За приписами частини 1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Згідно з частиною 8 ст.93 ЗК України, орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.

Положеннями частини 4 ст.4 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Правовий аналіз наведених положень ЗК України та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що постійні користувачі не наділені повноваженнями розпоряджатися наданими їм у постійне користування землями державної власності. Таким правом наділений лише власник землі або уповноважена ним особа.

Положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державною на здійснення таких функцій. Незазначення сторонами у спірних договорах про надання підприємству саме права користування земельними ділянками та сплату ним саме орендної плати за земельні ділянки, відсутність закріплення ними умов щодо індексації, перегляду орендної плати, тощо не спростовує висновку щодо виникнення між ними орендних правовідносин, адже при здійсненні оцінки правочину на предмет удаваності значення мають не лише формально вказані в ньому терміни, а передусім суть правовідносин (прав і обов`язків сторін), на які спрямовано укладення правочину, та правові наслідки, обумовлені ним (висновки наведені у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №918/351/21 (918/672/21).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.11.2024 у cправі №905/20/23 виснувала, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.

Водночас постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються.

Відповідно до ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи норми чинного законодавства та актуальну судову практику, господарський суд дійшов висновку що у Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу, як постійного користувача спірними земельними ділянками, відсутні повноваження на розпорядження ними, оскільки постійний землекористувач наділяється лише правом володіння і користування, а право розпорядження - виключна компетенція власника.

За таких обставин, встановивши що оспорюваний правочин не є договором про надання послуг, а є прихованим договором оренди землі, який укладено всупереч вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", а також те, що НТЕФК не наділений повноваженнями на укладення договору оренди землі, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору №3 від 18.10.2021 року.

Щодо вимог про стягнення коштів.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з приписами ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 зазначила, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Системний аналіз положень частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.11, частини 1 ст.177, частини 1 ст.202, частини 1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей тощо).

Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність встановлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Враховуючи те, що договір №3 від 18.10.2021 про надання послуг, визнано недійсним, правова підстава набуття ТОВ "Хмільницьке" земельних ділянок загальною площею 228 га у користування є такою, що відпала. Відтак до спірних правовідносин слід застосовувати положення глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст.1213 ЦК України), а й в повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави (ст.1214 ЦК України). Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18.

Суд зазначає, що право власності на врожай має лише та особа, яка за достатніх правових підстав використовує певну земельну ділянку або на умовах оренди, або постійного користування, або за наявності інших, визначених законодавством, речових прав на землю.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 зазначено, що особа, яка на належній правовій підставі володіє та користується земельними ділянками, є належним землекористувачем та набуває право власності на врожай (посіви і насадження сільськогосподарських культур, вироблену сільськогосподарську продукцію), що вирощений на таких земельних ділянках.

Оскільки ТОВ "Хмільницьке" не набуло права оренди у встановленому законом порядку, безпідставно використовувало земельні ділянки загальною площею 228 га, постійним землекористувачем яких є НТЕФК, а договір №3 від 18.10.2021 року про надання послуг визнано недійсним, господарський суд дійшов висновку що дохід від реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції, підлягає поверненню МОН України відповідно до ст.1214 ЦК України.

Здійснюючи розрахунки коштів, що підлягають поверненню позивачу, господарський суд враховує, що відповідно до п.1.1 договору, культура яка підлягала вирощуванню на земельних ділянках - озима пшениця.

Згідно інформації Головного управління статистики у Житомирській області №13-07/77-23 від 11.08.2023 року ТОВ "Хмільницьке" не звітувало за встановленими законодавством формами державних статистичних спостережень. У той же час, відповідно до інформації Головного управління статистики у Житомирській області середня урожайність пшениці озимої на підприємствах Житомирської області у 2022 році складала 42,9 ц. з 1 га (4,2т з 1 га). Крім того, інформацією про середню ціну пшениці, реалізованої підприємствами Житомирської області, управління статистики не володіє, оскільки така інформація не сформована, зважаючи на відсутність усіх звітів, подання яких вимагається відповідно до Закону України "Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни" (т.1, а.с.90-91).

На вебсайті "Трипілля", який об`єднав воєдино всіх учасників ринку: агрофірми, сільгосппідприємства, аграріїв, колгоспи, сільгоспвиробників, агропідприємства, агровиробників, сільгоспфірми, агрокомпанії і радгоспи України для допомоги фермерам і трейдерам в торгівлі сільгосппродукцією, міститься аналіз цін на пшеницю 2 класу за 12 місяців 2022 року по Житомирському районі Житомирської області, згідно якого середня ціна пшениці: 2 класу складала 6 883грн з ПДВ за 1 тонну; 3 класу складала 6 803грн з ПДВ за 1 тонну; пшениці фуражної складала 6 037грн з ПДВ за 1 тонну. Таким чином, середня вартість пшениці у 2022 році по Житомирському районі Житомирської області становила 6 574,33грн за 1 тонну (т.1, а.с.105-146).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21.05.2018 у справі №922/2016/17 дійшов висновку, що якщо доходи були одержані набувачем реально, то враховується розмір реальних доходів, підтверджених відповідними доказами про їх одержання. Якщо набувач не одержував реальних доходів, хоча й міг одержати, або розмір доходів встановити неможливо, то слід виходити із звичайних цін та/або розміру плати, що склалася на ринку аналогічних (максимально подібних) речей, товарів, робіт, послуг у відповідному регіоні.

Враховуючи дані про сільськогосподарську культуру, яка вирощувалася ТОВ "Хмільницьке" на земельних ділянках, набутих у користування без достатньої правової підстави, інформацію про її середню врожайність, ціну на неї у Житомирському районі Житомирської області у 2022 році, а також загальну площу земельних ділянок, можна дійти висновку, що відповідачем-1 отримано від реалізації врожаю дохід в розмірі 6 295 578,41грн (вид с/г культури - пшениця; загальна площа - 228 га; кількість зібраного врожаю з 1 га - 4,2 тонни; середня вартість 1 тонни у 2022 році - 6 574,33грн). Таким чином, відповідач-1 отримав дохід у розмірі 6 295 578,41грн. Однак враховуючи той факт, що на виконання п.3.4 договору ТОВ "Хмільницьке" передало НТЕФК 96,72 тонни пшениці, прокурор заявив до стягнення з відповідача-1 - 5 659 709,21грн.

Розрахунок витрат відповідача-1, який наведений ним у відзиві на позовну заяву та запереченнях, суд оцінює критично, оскільки останнім не доведено того факту, що саме такі витрати були використані на посівний матеріал, обробіток ґрунту та збирання урожаю саме на площі 228 га. ТОВ "Хмільницьке" зазначає, що його чистий дохід становить (- 228 682,96грн), що фактично є збитками. При цьому, загальна сума витрат становить більшу суму, ніж отриманий прибуток, що додатково вказує на сумнівність наведеного ним розрахунку.

При цьому суд враховує, що пунктом 2.3 договору передбачено, що підрядник протягом всього періоду підготовки ґрунту, вирощування та збирання врожаю використовує власні агротехнічні технології, виконує роботи, що зазначені у технологічній карті підрядника. Водночас самої технологічної карти до договору №3 від 18.10.2021 року, відповідачем-1 до матеріалів даної справи не додано, тому неможливо достовірно встановити обсяг понесених затрат на вирощування, обробіток, збирання та транспортування врожаю на площі 228 га.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд посилається на висновки ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в яких суд зазначив, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Враховуючи наведене у сукупності, надаючи оцінку розрахунку доходів, проведеного прокурором, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи. З огляду на викладене, вимоги прокурора про стягнення з ТОВ "Хмільницьке" на користь держави в особі МОН України 5 659 709,21грн збережених коштів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, встановивши дійсні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору №3 від 18.10.2021 року про надання послуг та стягнення з ТОВ "Хмільницьке" на користь МОН України грошових коштів у розмірі 5 659 709,21грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання даного позову до суду Житомирською окружною прокуратурою сплачено 87 579,64грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №3003 від 11.12.2023 (т.1, а.с.28). З яких: 2 684,00грн - за немайнову вимогу (про визнання недійсним договору) та 84 895,64грн за майнову вимогу (про стягнення 5 659 709,21грн).

Враховуючи наведене, судовий збір за немайнову вимогу покладається порівну на відповідача-1 та відповідача-2, а за майнову вимогу на відповідача-1. Таким чином, стягненню з Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу підлягає судовий збір у розмірі 1 342,00грн, а з ТОВ "Хмільницьке" у розмірі 86 237,64грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг №3 від 18 жовтня 2021 року, який укладено між Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" (Україна, 22050, Вінницька область, Хмільницький район, село Війтівці, вулиця Заводська, будинок 2; ) на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України (Україна, 01135, місто Київ, пр. Берестейський, будинок 10; ) кошти в сумі 5 659 709,21грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке" (Україна, 22050, Вінницька область, Хмільницький р-н, село Війтівці, вулиця Заводська, будинок 2; ) на користь Житомирської обласної прокуратури (Україна, 10008, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, будинок 11; ): 86 237,64грн судового збору.

5. Стягнути з Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу (Україна, 13120, Житомирська область, Житомирський р-н, село Нова Чортория, вулиця Незалежності, будинок 36; ) на користь Житомирської обласної прокуратури (Україна, 10008, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, будинок 11; ): 1 342,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.06.25

Суддя Кравець С.Г.

Направити:

1 - позивачу - Міністерство освіти і науки України - Електронний Суд,

2 - відповідачу - ТОВ "Хмільницьке" та представнику Семко Ю.А. - Електронний Суд,

3 - відповідачу - Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж - Електронний Суд,

4 - третій особі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області - Електронний Суд

5 - Чуднівській окружній прокуратурі Житомирської області та Житомирській обласній прокуратурі - Електронний Суд.