ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 Справа № 914/2867/24

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Михалевського Павла Петровича

про: стягнення 240 775,71 грн. та зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та передати за актом приймання-передачі,

представники:

позивача: Озимко О.М.,

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до відповідача: Фізичної особи - підприємця Михалевського Павла Петровича про стягнення 240 775,71 грн. та зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та передати за актом приймання-передачі.

25.11.2024р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у цій справі, відповідно до якої, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 18.12.2024р.; явку представників сторін у судове засідання визнати обов`язковою; викликати представників сторін у підготовче засідання.

Хід справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

17.12.2024р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із можливим примиренням сторін (вх.№30494/24).

15.01.2025р. від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх.№179/25).

21.01.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№1662/25).

04.02.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов (вх.№2914/25).

04.02.2025р. від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення без розгляду відзиву на позов (вх.№3023/25).

05.02.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов (вх.№3126/25).

05.02.2025р. протокольною ухвалою суд , зокрема, ухвалив визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними, поновити строк і долучити відзив на позов до матеріалів справи, прийняти заяву про збільшення позовних вимог до розгляду.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та долучених до нього доказів, а також клопотання позивача про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду, суд зазначає наступне.

В силу приписів ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1, 8 ст.165 ГПК Ураїни відповідачеві надано право формувати свою правову позицію по справі шляхом подання відзиву у строк, встановлений судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи поважність причин пропуску відповідачем строку на подання відзиву, приймаючи до уваги необхідність забезпечення принципу змагальності для реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку задоволити клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву, долучити його до матеріалів справи та відмовити позивачу в задоволенні клопотання про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду.

17.02.2025р. від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№614/25).

17.02.2025р. від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх.№4054/25).

05.03.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№5684/25).

Протокольною ухвалою від 05.03.2025р. суд ухвалив прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 26.03.2025р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 30.04.2025р.

30.04.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№11296/25).

20.05.2025р. від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про припинення повноважень представника (вх.№13268/25).

Позиція позивача:

Вказує на те, що зі сторони відповідача, який не сплативши на користь позивача орендних платежів та штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором, не повернув орендоване майно у встановленому в договорі порядку, допущено порушення прав та інтересів позивача, які підлягають захисту в суді.

В ході розгляду справи позивач письмово повідомив суд про те, що предмет спору щодо немайнової вимоги, а саме щодо зобов`язання передати майно, припинив своє існування, з огляду на те, що орендар повернув майно за актом приймання-передачі.

Позиція позивача:

У відзиві позовні вимоги заперечив, однак в ході розгляду справи частково сплатив суму заборгованості та повернув орендоване майно за актом приймання-передачі.

За результатами дослідження наданих доказів, матеріалів справи та пояснень учасників справи, суд встановив наступне:

29.04.2022р. між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі Орендодавець/Позивач) та фізичною особою підприємцем Михалевським Павлом Петровичем (далі Орендар/Відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ (далі Договір оренди), згідно з яким на умовах та в порядку, визначених цим договором, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: частину нежитлових приміщень першого поверху 4-поверхової будівлі санітарно-побутового корпусу з кімнатами відпочинку, площею 247 кв. м, які знаходяться за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд.166, (далі орендоване майно/майно).

Майно передане в оренду з метою організації виробничої діяльності в галузі харчування.

Договір укладений з 29 квітня 2022 року та припиняється через 60 (шістдесят) календарних днів після припинення або скасування воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами, та в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань).

Відповідно до п.3.3. Розділу 3 «Ціна договору, порядок оплати та відшкодування витрат Орендодавця», Орендар зобов`язується щомісячно, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа поточного місяця сплатити за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Не виставлення рахунку Орендодавцем не звільняє Орендаря від сплати Орендної плати за Договором.

З квітня 2024 року всупереч положенням п.6.2.3. Договору, Орендарем не сплачено орендних платежів за Договором оренди, що призвело до виникнення дебіторської заборгованості та порушення майнових прав та інтересів Залізниці.

Орендодавцем були виставлені наступні рахунки за послуги оренди:

1.Рахунок №61 від 31.03.2024р. за березень 2024 на суму 8411,11 грн;

2.Рахунок №84 від 30.04.2024р. за квітень 2024 на суму 8 427, 94 грн;

3.Рахунок №130/081 від 24.06.2024р. за травень 2024 на суму 8 478, 50 грн;

4.Рахунок №115 від 30.06.2024р. за червень 2024 на суму 8 665, 03 грн;

5.Рахунок №129 від 31.07.2024р. за липень 2024 на суму 8 665, 03 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись підпунктом 3 п.11.5.4 Договору оренди, регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомила листом-претензією від 19.07.2024р. №Н-10/1109 про сплату заборгованості в термін до 01.08.2024р., припинення дії Договору з 09.08.2024р. та необхідності повернення орендованого майна згідно актів приймання-передавання.

Листом вих.№17 від 01.08.2024р., що надійшов 30.10.2024р. на електронну адресу представника позивача, ФОП Михалевський П.П. підтвердив отримання вищевказаної претензії про сплату заборгованості та розірвання договору оренди №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р.

Після пред`явленої вищезазначеної претензії №Н-10/1109 від 19.07.2024р. всі листи та рахунки, які надсилались відповідачу за останніми відомими адресами його фактичного місця проживання повертались на адресу Залізниці «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з цим, листом №Н-10/1159 від 29.07.2024р. регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» просила повідомити ФОП Михайлевського П.П. про можливі зміни поштових реквізитів і платіжних реквізитів. Вказаний лист також повернувся Залізниці «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, двічі надсилалась претензія №НКМ-12/106 від 09.09.2024р. та лист №Н-10/1343 від 17.09.2024р. про необхідність підписання додаткової угоди про розірвання Договору оренди та підписання акта прийому-передачі майна (докази направлення та повернення листів долучено до позову).

Пункт 8.2 Договору передбачає, що в разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день простроченого зобов`язання.

Пункт 8.4. Договору передбачає, що у разі, якщо на дату сплати Орендної плати заборгованість Орендаря по її платі становить загалом більше ніж три місяці, Орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Як зазначалось вище, листом вих.№17 від 01.08.2024р., що надійшов 30.10.2024р. на електронну адресу представника позивача, ФОП Михалевський П.П. підтвердив розірвання договору оренди №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р. з 09.08.2024р., однак всупереч положенням п.3.9 Договору оренди не повернув орендованого майна за відповідним Актом приймання-передачі. У зв`язку з цим Відповідачу нараховано орендну плату з серпня 2024 за час фактичного користування та неповернення орендованого майна.

Разом з цим, відповідно до п.3.4. Договору, орендна плата не включає вартість комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), екпслуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном.

Відшкодування вартості комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном, відшкодування земельного податку здійснюється Орендарем Орендодавцю щомісячно на підставі окремого підписаного Сторонами договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг. Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг Орендарем та Орендодавцем укладається протягом 5 робочих днів з дня підписання Сторонами Акта приймання- передачі Майна від Орендодавця до Орендаря.

Такий договір про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна укладений між сторонами від 18.05.2022р. №Л/П-22458п/НЮ (далі Договір про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна).

Між тим, орендарем у 2024 році не укладено додаткову угоду до договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна від 18.05.2022р. №Л/П-22458п/НЮ, що стосується відшкодування у 2024 році сплати земельного податку.

Враховуючи зазначене вище, керуючись п.8.10. Договору, у разі відмови або ухилення Орендаря від підписання Договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг у строки відповідно до умов Договору (пункт 3.4. Договору), Орендар сплачує штраф у розмірі місячної Орендної плати.

Таким чином, штраф за не укладання додаткової угоди до договору про відшкодування витрат на утримання становить 8 665,03 грн, у зв`язку з чим Орендодавець виставив Орендарю рахунок №145/081 від 04.09.2024 на суму 8 665,03 грн.

Згідно п. 2.2.3 Договору про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, балансоутримувачем майна структурним виробничим підрозділом «Львівська дистанція колії» виставлено рахунки щодо відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг, а саме: електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, а також податку на землю та нерухоме майно.

А саме, було виставлено наступні рахунки: №232 від 12.12.2023р., №238 від 31.12.2023р., №11 від 29.02.2024р., №13 від 29.02.2024р., №14 від 29.02.024р., №41 від 29.02.2024р., №43 від 29.02.2024р., №44 від 29.02.2024р., №45 від 29.02.2024р., №48 від 29.02.2024р., №49 від 29.02.2024р., №50 від 25.03.2024р., №66 від 22.04.2024р., №69 від 22.04.2024р., №65 від 22.04.2024р., №68 від 22.04.2024р., №67 від 22.04.2024р.

Крім того, виставлено рахунки №15 від 29.02.2024р. та №128 від 31.07.2024р. щодо відшкодування Відповідачем податку на нерухоме майно в сумі 13 930,80 грн. (на підставі п.2.2.3 договору Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 18.05.2022 №Л/П-22458п/НЮ).

Відповідно до п.3.2. Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 18.05.2022 №Л/П-22458п/НЮ за несвоєчасну оплату витрат Орендар сплачує Балансоутримувачу пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Так, позивачем нараховано пеню за несвоєчасну сплату по відшкодуванню витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна, яка склала 14 286,66 грн, згідно рахунку від 04.09.2024р. №148/081.

Всі вищезазначені рахунки, претензії, додаткова угода про розірвання Договору та Акт приймання-передачі майна неодноразово надсилались Залізницею на різні відомі адреси фактичного проживання Відповідача, однак не були вручені адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання (докази направлення та повернення листів долучено до позову).

Так, листом від 17.09.2024р. Н-10/1343 Орендареві направлено додаткову угоду про дострокове припинення (розірвання) Договору та Акт у двох примірниках з проханням повернути підписаний примірник та повідомлено про зобов`язання сплатити заборгованість.

На підставі п.7.1.10, п. 7.1.13 Договору оренди, Орендодавцем 12.06.2024р. та 17.06.2024р. було проведене комісійне обстеження зазначеного вище майна та встановлено, що протягом тривалого терміну дії Договору, майно за призначенням не використовується Орендарем, в орендованому приміщенні залишено майно Орендаря, орендні платежі не сплачуються.

Відповідно до пункту 2.6 Договору Орендар зобов`язаний повернути та звільнити майно від будь-яких власних речей, що перешкоджатимуть Орендодавцю у подальшій реалізації свого права на майно не пізніше останнього дня строку (терміну) дії цього Договору.

Згідно пункту 2.5. Договору, майно вважається повернутим Орендодавцю з дати підписання уповноваженими представниками Сторін Акта приймання-передачі майна від Орендаря до Орендодавця та скріплення печатками (у разі наявності).

Станом на дату звернення до суду з цим позовом вимоги Орендодавця не були виконані, кошти залізниці не сплачені, майно не повернуте згідно відповідних актів приймання-передачі, що стало підставою звернення до господарського суду.

В процесі розгляду справи відповідач повернув майно і у відзиві зазначив, що « 19.11.2024р. року Орендар передав Орендодавцю орендоване приміщення, звільнив від власного обладнання. В Акті приймання передачі (повернення з оренди) Сторони зазначили дату повернення орендованого майна 19.11.2024 року».

Позивач ствердив, що датою прийняття орендованого майна по відповідному Акту є 17.12.2024р. дата отримання Акту та підписання його другою стороною Договору Орендодавцем відповідно до п. 2.5. Договору.

Так, ФОП Михалевський Павло Петрович листом надіслав 11.12.2024р. на адресу виробничого структурного підрозділу залізниці - ВСП «Львівська дистанція колії» два примірники акта приймання-передачі майна, підписані зі свої сторони датовані 19.11.2024р. Зазначені акти приймання-передачі майна отримані 17.12.2024р. і в цей же день підписані уповноваженими представниками залізниці, що підтверджується інформацією з інтернет-сайту «Укрпошти» про відстеження доставки листа.

Згідно п. 8.7 Договору, у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна у строки відповідно до умов Договору, Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної Орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення Майна.

Позивач зауважив, що ФОП Михалевський П.П. самостійно визначив дату Акту прийому- передачі орендованого майна 19.11.2024р., тому в Актах Орендодавцем здійснені правки на 17.12.2024р. - фактичну дату отримання Акту та його підписання другою стороною, що вважається прийняттям майна в належний спосіб.

В ході розгляду справи, позивач збільшував та зменшував позовні вимоги, і відповідно до кінцевого розрахунку, врахувавши часткові проплати відповідача, просив суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Михалевського Павла Петровича заборгованість та штрафні санкції в сумі 303 205,30 грн, з яких:

-37 672, 64 грн - послуги з оренди;

-40 853, 64 грн орендна плата за час фактичного користування відповідно до п.3.9 Договору;

-81 707, 28 грн неустойка відповідно до п. 8.7 Договору;

-1 130, 17 грн штраф 3% від заборгованості з послуг оренди;

-6 552,00 грн пеня за Договором оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р.;

-3 353,52 грн інфляційне збільшення суми заборгованості з послуг оренди відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

-8 665,03 грн штраф відповідно до п. 8.10 Договору оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р. згідно рахунку №145/081 від 04.09.2024р.;

-95 053,56 грн заборгованості за комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, водовідведення та опалення);

-13 930,80 грн податок на нерухоме майно;

-14 286,66 грн пеня за Договором №Л/П-22458п/НЮ від 18.05.2022р. про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна;

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що відповідач за актом приймання передачі від 17.12.2024р. повернув позивачу орендоване приміщення.

Так, судом встановлено, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за наведеними вище договорами не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість та штрафні санкції в сумі 303 205,30 грн, з яких:

-37 672, 64 грн - послуги з оренди;

-40 853, 64 грн орендна плата за час фактичного користування відповідно до п.3.9 Договору;

-81 707, 28 грн неустойка відповідно до п. 8.7 Договору;

-1 130, 17 грн штраф 3% від заборгованості з послуг оренди;

-6 552,00 грн пеня за Договором оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р.;

-3 353,52 грн інфляційне збільшення суми заборгованості з послуг оренди відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

-8 665,03 грн штраф відповідно до п. 8.10 Договору оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р. згідно рахунку №145/081 від 04.09.2024р.;

-95 053,56 грн заборгованості за комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, водовідведення та опалення);

-13 930,80 грн податок на нерухоме майно;

-14 286,66 грн пеня за Договором №Л/П-22458п/НЮ від 18.05.2022р. про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна;

Статтею 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п.3.3. договору оренди нерухомого майна, не виставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

Отже, згідно з умовами договору оренди нерухомого майна відповідач зобов`язаний здійснювати орендну плату незалежно від того, чи виставлено позивачем рахунок на оплату.

При цьому, на виконання умов договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки на оплату.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором оренди нерухомого майна та за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна щодо сплати орендної плати та відшкодування витрат з утримання орендованого нерухомого майна належним чином не виконував, відповідно у відповідача виникла заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у вищезазначених розмірах, на підтвердження зворотнього відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів, зокрема, власного контррозрахунку.

Своїм листом від 24.01.2025р. (долучений із запереченнями від 04.02.2025р. до матеріалів справи) відповідач визнає наявність у нього заборгованості перед позивачем в сумі 336 147, 42 грн, зазначає, що має можливість сплатити суму основного боргу та просить визначити графік погашення заборгованості.

Між тим, у поданому відзиві ФОП Михалевський П.П. заперечує наявність у нього заборгованості за Договорами.

Норми чинного законодавства та судової практики декларують принцип заборони суперечливої поведінки, який полягає у тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи все вищезазначене, що також підтверджується письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, Відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед Позивачем та необхідність понесення відповідальності за порушення своїх договірних зобов`язань.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору оренди нерухомого майна та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, а також положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати та із відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Крім того, як слідує із вищенаведеного, позивач просить суд стягнути із відповідача пеню, 3% річних, інфляційні втрати та штраф, нараховані на суми заборгованості.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, згідно із п.8.2. договору оренди нерухомого майна, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, у п.14.7. договору оренди нерухомого майна сторони дійшли згоди, що строк позовної давності, в тому числі з питань відповідальності, відшкодування збитків та щодо стягнення та нарахування штрафних санкцій за цим договором, складає три роки.

У п. 8.4. договору оренди нерухомого майна сторони погодили, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Отже, суд перевірив надані позивачем розрахунки пені та штрафу, і встановив, що їх обчислено арифметично вірно, що має наслідком задоволення цих вимог.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно з ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом враховано, що аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17, від 02.04.2019р. у справі №917/194/18, від 19.09.2019р. у справі №904/5770/18 та від 27.09.2019р. у справі №923/760/16.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд також перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що такі обраховано вірно, відтак ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та передати за актом приймання-передачі, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що надані до матеріалів справи докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих сум.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3 638,46 грн.

В частині закриття провадження у справі та в частині зменшення позовних вимог, позивач вправі повернути судовий збір за відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Закрити провадження в частині позовних вимог щодо зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та передати за актом приймання-передачі.

3.Стягнути з Фізичної особи - підприємця Михалевського Павла Петровича (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса: 03150, Україна, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок, 5; ідентифікаційний код - 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса: 79007, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Гоголя, будинок, 1; ідентифікаційний код - 40081195) заборгованість та штрафні санкції в сумі 303 205,30 грн, з яких:

37 672, 64 грн - послуги з оренди;

40 853, 64 грн орендна плата за час фактичного користування відповідно до п.3.9 Договору;

81 707, 28 грн неустойка відповідно до п. 8.7 Договору;

1 130, 17 грн штраф 3% від заборгованості з послуг оренди;

6 552,00 грн пеня за Договором оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р.;

3 353,52 грн інфляційне збільшення суми заборгованості з послуг оренди відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

8 665,03 грн штраф відповідно до п. 8.10 Договору оренди нерухомого майна №Л/НКМ-22373п/НЮ від 29.04.2022р. згідно рахунку №145/081 від 04.09.2024р.;

95 053,56 грн заборгованості за комунальні послуги (електроенергію, водопостачання, водовідведення та опалення);

13 930,80 грн податок на нерухоме майно;

14 286,66 грн пеня за Договором №Л/П-22458п/НЮ від 18.05.2022р. про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна;

та 3 638,46 грн. судового збору.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 02.06.2025р.

Суддя Король М.Р.