ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1352/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» (80350, Львівська область, Львівський район, с. Воля-Висоцька, вул. Окружна, буд. 5, )

до Фізичної особи - підприємця Іваніва Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 85 769,23 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича про стягнення 85 769,23 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що Фізичною особою підприємцем Іванівим Віталієм Володимировичем не виконано умови договору № 70525 від 04.11.2024 з організації перевезень вантажів щодо оплати послуг з перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/1352/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.

В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Судом з`ясовано, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2025 у справі № 904/1352/25 надіслана до електронного кабінету Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 42), згідно з якою вказана ухвала Господарського суду Дніпропетровської області доставлена до електронного кабінету відповідача 29.03.2025 о 01:30 год.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, Фізична особа підприємець Іванів Віталій Володимирович повідомлений про розгляд справи належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2025 про відкриття провадження у справі № 904/1352/25, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича не надходило, поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фізична особа підприємець Іванів Віталій Володимирович не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, тому господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позовну заяву, так і доказів, у разі їх наявності, чого Фізичною особою підприємцем Іванівим Віталієм Володимировичем не зроблено, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

З огляду на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, беручи до уваги принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у межах наданих йому повноважень, створив належні умови учасникам судового процесу для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи, що Фізична особа підприємець Іванів Віталій Володимирович не скористався наданим законом правом на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є встановлення обставин укладення договору з організації перевезень вантажів, строк його дії, умови та порядок надання послуг, порядок та строк розрахунків, наявність/відсутність заборгованості за надані послуги.

04 листопада 2024 року між Фізичною особою підприємцем Іванівим Віталієм Володимировичем (далі експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» (далі перевізник) укладено договір № 70525 з організації перевезень вантажів (а.с. 9-20, далі Договір).

На підставі пункту 1.1 Договору даний Договір регулює порядок взаємовідносин сторін при виконанні перевізником доручень експедитора по виконанню перевезень вантажів в міжнародному та (або) регіональному сполученні (під регіоном в рамках даного договору приймається територія України). Експедитор залучає перевізника для організації перевезення вантажу, а перевізник зобов`язується доставити (організувати доставку) довірений йому експедитором (або вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати (організувати видачу) його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, у відповідності до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору цей Договір може використовуватись для довгострокового систематичного виконання доручень експедитора. Істотні умови договору, не обумовлені цим Договором, встановлюються в заявці, яка є додатком до цього Договору та його невід`ємною частиною. В заявці сторони погоджують, зокрема, але не виключно, види та обсяг перевезення, вид та найменування вантажу, вартість послуг перевізника (плата за перевезення вантажу), пункти відправлення та призначення вантажу тощо.

На підставі пункту 1.3 Договору сторони домовилися, що за наявності у експедитора замовлення на перевезення він має право залучити перевізника до здійснення перевезення вантажу шляхом підписання з ним відповідної заявки.

При цьому експедитор діє у рамках законодавства України, що регулює діяльність експедитора.

Згідно з пунктом 1.4 Договору заявка на перевезення надається перевізнику експедитором передбаченим цим Договором шляхом. Перевізник повинен підтвердити своїм підписом та печаткою (за наявності) прийняття заявки до виконання, на умовах, що викладені в ній, або, при неможливості здійснення перевезення на умовах, викладених у заявці, повідомити про відмову від заявки. В підтвердженій заявці перевізник додатково повідомляє експедитору реєстраційні номери транспортного засобу, який буде здійснювати перевезення, в також дані про водія, як того вимагає заявка. Узгоджена сторонами заявка є невід`ємною частиною даного Договору і обов`язкова для виконання сторонами, однак може бути анульована у передбачених Договором випадках.

Відповідно до пункту 1.6 Договору за цим Договором сторони можуть узгодити будь-який вид перевезення (автомобільне, повітряне, морське, залізничне тощо), в тому числі мультимодальне.

Згідно з підпунктами 2.1.1, 2.1.5 пункту 2.1 Договору експедитор зобов`язується:

Надавати перевізнику заявки на організацію перевезення вантажу, що є додатком до цього Договору.

Своєчасно, в строки, вказані в п. 3.3 Договору, здійснювати розрахунки з перевізником.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 Договору перевізник зобов`язується розглянути на предмет погодження заявку експедитора на перевезення вантажу протягом 3-х годин (в робочий час з 09:00 год до 18:00 год, в робочі дні, згідно законодавства України) з моменту її отримання від експедитора шляхом, передбаченим цим Договором, і письмово підтвердити, у вищезазначений проміжок часу, прийом заявки до виконання або повідомити про неможливість виконання у порядку згідно умов цього Договору.

Відповідно до підпункту 2.4.1 пункту 2.4 Договору перевізник має право своєчасно та в повному розмірі отримувати плату за перевезення вантажу, на узгоджених цим Договором умовах.

Згідно з пунктом 3.1 Договору розрахунки за фактично надані експедиторові послуги з організації вантажних перевезень здійснюються у національній валюті України шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок перевізника. Підтвердженням факту надання послуги є підписаний сторонами оригінал акта приймання передачі наданих послуг, наданий перевізником експедитору оригінал товарно-транспортного документа встановленого для перевезення зразка, вказаного у заявці, з відмітками вантажовідправника, перевізника, вантажоодержувача та (або) митних органів.

На підставі пункту 3.2 Договору підставою для здійснення оплати послуг перевізника є оригінал рахунку-фактури, наданий останнім в одному екземплярі, оригінал товарно-транспортного документа по відповідній заявці з відмітками вантажовідправника, перевізника, одержувача вантажу (про прийомку вантажу) та (або) митних органів та оригінали інших документів, що підтверджують узгоджені з експедитором додаткові витрати перевізника, які він поніс в інтересах експедитора з метою виконання даного Договору, акт приймання передачі наданих послуг у двох екземплярах, підписаний із боку перевізника, та податкові накладні, оформлені у відповідності до діючого податкового законодавства України. Вказані документи мають бути надані не пізніше 5 днів після виконання заявки. Ненадання перевізником повного комплекту вказаних документів дає право експедиторові відмовити в здійсненні оплати до моменту надання необхідних документів.

Згідно з пунктом 3.3 Договору строк оплати послуг перевізника складає 10 банківських днів з моменту отримання експедитором повного пакета документів, вказаних у пункті 3.2 цього Договору, якщо інше не обумовлено в заявці на перевезення. Датою оплати вважається списання грошових коштів з розрахункового рахунку експедитора.

На підставі пункту 4.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим Договором сторони несуть відповідальність у відповідності до цього Договору та чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 6.2 Договору, якщо сторони не дійдуть згоди, то спори передаються на розгляд до суду, відповідно до правил підвідомчості та підсудності справ згідно чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 9.2 Договору строк дії Договору встановлюється з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і до 31 грудня 2025 року. При відсутності пропозицій про розірвання цього Договору за 30 (тридцять) календарних днів до терміну припинення його дії, такий Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Сторонами підписано та скріплено їх печатками заявку на перевезення вантажу 24111798 від 04.11.2024 (а.с. 19-20, далі Заявка), що є додатком 1 до Договору.

У пунктах 1-9 Заявки визначено наступне:

Маршрут: BISKUPICE PODGORNE (Poland) Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Білогородка (Україна)

Замовник: ФОП Іванів В.В.

Виконавець: МТД-ТРАНС ТОВ

Вартість і умови оплати: 1 900 євро в гривні по курсу НБУ на день завантаження по CMR, термін оплати 10 банківських днів після отримання оригіналів, оплата здійснюється кожен вівторок та четвер

Дата навантаження: 05.11.2024

Строк доставки: 12.11.2024

Адреса навантаження: LG Electronics Wroclaw Sp. z o.o., 55-040, Poland, BISKUPICE PODGORNE, UL. LGELECTRONICS 1-2

Адреса замитнення: на місці

Адреса розвантаження: АМТЕЛ, Україна, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Компресорна, 3

Митний перехід: Краківець

Адреса розмитнення: Краківець

Найменування вантажу: побутова техніка

Вага: 22 000 кг

П.І.Б. водія, тел.: Годованський Олег,

Держ. номер: НОМЕР_2 / НОМЕР_3

Додаткові вимоги: ремені, чистий сухий кузов. Водій має бути присутній при завантаженні і несе відповідальність за перевантаження авто по осях. У випадку виявлення пошкодженого пакування при завантаженні, фото надсилати менеджеру у вайбер.

Згідно з пунктом 10.5 Заявки після завершення перевезення перевізник повинен вислати оригінали документів за адресою: м. Дніпро, «Нова пошта», 63 відділення, Іванова Катерина, 42.

Документи для відправки: заявка (2 екземпляри), Договір (2 екземпляри), акт виконаних робіт (2 екземпляри), рахунок (1 екземпляр), CMR (2 екземпляри).

Позивач повідомляє, що послуга відповідно до зазначеної заявки надана в повному обсязі та вантаж прийнятий вантажоодержувачем без зауважень, що підтверджується наданою до суду копією CMR № 12156930-1-11042024 (а.с. 21).

Надалі Товариством з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» згідно з п. 10.5 Заявки пакет документів направлено на вищевказану адресу та отримано адресатом, що підтверджується експрес-накладною № 3126 від 15.11.2024 (а.с. 23-24).

Позивач зазначає, що зауважень з приводу змісту та обсягу отриманих документів не надходило, проте оплата за надану послугу з перевезення вантажу не здійснена.

31 грудня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» повторно надіслано пакет документів рекомендованим листом з описом вкладення на адресу, вказану в п.10.5 Заявки, засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта». Зазначене поштове відправлення також отримано адресатом (а.с. 25-27).

Позивач указує, що від відповідача будь-яких зауважень щодо наданої послуги чи отриманих документів не надходило, оплата за перевезення вантажу не здійснена, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому на підставі ч. 2 ст. 4, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Між сторонами у справі виникли права та обов`язки на підставі укладеного договору з організації перевезень вантажів.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

На підставі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Фізичною особою підприємцем Іванівим Віталієм Володимировичем відзив на позовну заяву до суду не подано, доказів оплати наданої послуги з перевезення вантажу відповідач також не надав, позовні вимоги не спростував, контррозрахунок суми заборгованості не подав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено порушення з боку Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича грошового зобов`язання щодо оплати наданої послуги з перевезення вантажу, у зв`язку з чим позовна заява про стягнення заборгованості в сумі 85 769,23 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» також просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в сумі 9 500 грн та премію (гонорар успіху) в сумі 2 000 гривень.

На підтвердження надання адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем професійної правничої (правової) допомоги позивачу до суду подано довіреність від 13.03.2025, договір б/н від 13.03.2025 про правову допомогу, акт від 17.03.2025 приймання передачі наданих послуг, свідоцтво № 507 від 16.05.2008 про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордера № 03-03 від 17.03.2025 (а.с. 5-8, 29-30).

13 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» (далі довіритель, клієнт) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (далі повірений, адвокат) укладено договір про правову допомогу (а.с. 6-7, далі Договір від 13.03.2025 року).

Відповідно до пункту 1.1 Договору від 13.03.2025 за цим договором повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ФОП Іванівим В.В. З цією метою:

1. Здійснити огляд, вивчення, аналіз та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (4 год).

2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5 год).

3. Провести арифметичні розрахунки (0,5 год).

4. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (9 год).

5. Вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення, в т.ч. готувати заяви на виконання ухвал суду, заяви по суті, надавати письмові пояснення тощо (4 год).

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 13.03.2025 за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 9 500 гривень.

Відповідно до пункту 2.2 Договору від 13.03.2025 розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви.

Згідно з пунктом 2.3 Договору від 13.03.2025 при задоволенні позову (отримання позитивного рішення) довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) в розмірі 2 000гривень.

Відповідно до пункту 6.1 Договору від 13.03.2025 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання.

Згідно з пунктом 1.1 акта від 17.03.2025 приймання передачі наданих послуг (а.с. 8, далі Акт) повірений надав, а представник довірителя прийняв наступні послуги: правова допомога у спорі, що виник з ФОП Іванівим В.В.:

Огляд, дослідження, аналіз та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням 4 год 10 хв.

Проведення заходів досудового врегулювання спору, проведення переговорів на предмет повернення боргу 0 год 30 хв.

Підготовка пакета документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви 8 год 20 хв.

Проведення арифметичних розрахунків 0 год 30 хв.

Вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді та забезпечення примусового виконання судового рішення 4 год 00 хв.

Відповідно до пункту 1.2 Акта загальна вартість послуг складає 9 500 гривень.

Згідно з пунктом 1.3 Акта підписанням цього Акта сторони підтверджують факт належного надання послуг повіреним відповідно до положень договору та оплату наданих послуг, згідно прибуткового касового ордера (крім гонорару успіху).

Відповідно до пункту 1.4 Акта довіритель не має претензій до повіреного стосовно наданих послуг, вказаних у п. 1.1 цього Акта.

Згідно з пунктом 1.6 Акта цей Акт є невід`ємною частиною договору.

Також до суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 03-03 від 17.03.2025 (а.с. 30) на суму 9 500 грн, підстава: договір про правову допомогу б/н від 13.03.2025 року.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд також зауважує, що ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не визначає конкретного складу відомостей, що мають бути вказані в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок викладено в п.п. 143-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, суд має право покласти на відповідача лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Фактори, що повинні братися судом до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення клієнта; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення клієнта; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

3) досягнення за результатами виконання доручення клієнта позитивного результату, якого бажає клієнт;

4) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний із названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають урахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу (правову) допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої (правової) допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи понесені такі витрати фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п.п. 24, 48 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268 рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява № 19336/04).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 20.12.2022 у cправі № 910/6310/21, від 12.01.2023 у cправі № 911/272/21, додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №910/6310/21.

Таким чином, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката суд застосовує низку критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та досліджує докази на підтвердження таких критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу (правову) допомогу є оціночною категорією, яка в кожному конкретному випадку (в кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наданих на підтвердження понесення таких витрат, обсягу наданих послуг з професійної правничої (правової) допомоги, їх вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Отже, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підставі вищевикладеного, враховуючи право суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу (правову) допомогу, беручи до уваги баланс інтересів сторін, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» підлягають стягненню витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6 000 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» до Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича про стягнення 85 769,23 грн задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Іваніва Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» (80350, Львівська область, Львівський район, с. Воля-Висоцька, вул. Окружна, буд. 5, ) заборгованість у сумі 85 769,23 грн (вісімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень 23 копійки), судовий збір у сумі 3 028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 6 000 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

3. У задоволенні решти клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МТД-Транс» про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 02.06.2025.

Суддя В.О. Дичко