УХВАЛА

30 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/689/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Народицької селищної ради

на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 (суддя Прядко О. В.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 (головуючий суддя Гудак А. В., судді Мельник О. В., Петухов М. Г.)

у справі № 906/689/23

за позовом Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1) Народицької селищної ради Коростенського району Житомирської області, 2) Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області і 3) Фермерського господарства Кавецького,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - 1) Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, 2) Національна академія наук України, 3) Міністерство аграрної політики та продовольства України, 4) Державна інспекція ядерного регулювання України, 5) Державне агентство України з управління зоною відчуження, 6) Державна екологічна інспекція України, 7) Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, 8) Житомирська обласна рада і 9) Житомирська обласна військова адміністрація,

про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 ухвалою Господарського суду Житомирської області, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025, у задоволенні заяви представника Народицької селищної ради про поновлення строку на подання зустрічного позову у господарській справі № 906/689/23 відмовлено, а зустрічну позовну заяву Народицької селищної ради повернуто на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви представника Народицької селищної ради про поновлення строку на подання зустрічного позову у господарській справі № 906/689/23 та повертаючи зустрічну позовну заяву Народицької селищної ради до Кабінету Міністрів України про визнання відсутнім права державної власності на земельні ділянки з доданими до неї документами заявнику зазначив, що зустрічну позовну заяву Народицької селищної ради подано до суду 21.02.2025 (більше, ніж через півтора року), про що свідчить відтиск календарного штемпеля на описі вкладення у цінний лист, тобто поза межами строку для подання відзиву.

Розглянувши вказану заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з яким погодився суд апеляційної інстанції, оскільки заявник не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення відповідачем усіх необхідних і можливих заходів, які об`єктивно вказували б на наявність непереборних обставин, що заважали йому вчасно підготувати і подати зустрічний позов, не надав доказів того, що перешкоди у зібранні і поданні відповідних доказів були об`єктивними і непередбачуваними, спричинені затримкою інших органів, установ, у яких вони витребовувались.

Також, суди зазначили, що відповідач 1 мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву із зазначенням, зокрема, переліку документів та інших доказів, що додаються до відзиву та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, з зазначенням причин їх неподання (пункт 6 частини третьої статті 165 Господарського процесуального кодексу України) чого зроблено не було. Докази, які за поясненнями заявника покладено в основу зустрічного позову, датовані після червня 2023 року, однак починаючи з грудня 2023 року, при цьому зустрічний позов подано в лютому 2025 року. Впродовж цього часу відповідач 1 не зазначав про зібрання ним відповідних доказів і неможливість їх подання з об`єктивних причин.

З огляду на викладене, оскільки відповідач 1 подав зустрічну позовну заяву з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 906/689/23, а відтак зустрічна позовна заява підлягла поверненню заявникові.

16.05.2025 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі № 906/689/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2025 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У своїй касаційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та вважає, а саме, щодо відмови в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви та як наслідок повернення зустрічної позовної заяви.

Колегія суддів зазначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 116 стаття Господарського процесуального кодексу України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з Господарським процесуальним кодексом України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до положень статей 46 та 180 Господарського процесуального кодексу України право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній станом на момент постановлення ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі) днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, ухвала Господарського суду Житомирської області про відкриття провадження у справі № 906/689/23 прийнята судом 14.06.2023, якою відповідачам рекомендовано, відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України, подати відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про відкриття провадження у справі Народицькій селищній раді було направлено на юридичну адресу рекомендованим повідомленням та на адресу електронної пошти.

Проте, відповідач 1 правом подання відзиву на позовну заяву в установлений судом строк не скористався, а зустрічну позовну заяву Народицької селищної ради подав до місцевого господарського суду лише 21.02.2025 (більше, ніж через півтора року), про що свідчить відтиск календарного штемпеля на описі вкладення у цінний лист, тобто поза межами строку для подання відзиву.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, третьої і четвертої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чітко встановлених законом або судом процесуальних строків.

При цьому Господарського процесуального кодексу України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених положеннями ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що процесуальний строк для пред`явлення зустрічного позову, встановлений процесуальним законом, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи та спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте Народицька селищна рада не проявила необхідної старанності та звертаючись з зустрічним позовом поза визначеним законом строком, не надала до суду переконливих доказів на підтвердження наявності у неї перешкод для реалізації права на звернення з таким позовом сумлінно та своєчасно, тобто з урахуванням періоду часу, який об`єктивно необхідний для підготовки зустрічної позовної заяви, не надано доказів того, що у неї виникали перешкоди в межах процесуального строку для завчасного звернення до вищевказаних установ для зібрання і подання відповідних доказів, відтак несвоєчасне подання зустрічного позову зумовлене лише волевиявленням самого відповідача 1, тобто має суб`єктивний характер, що не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки в силу частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суду зауважив, що представником відповідача 1, який брав участь в судових засіданнях у суді першої інстанції відповідно до протоколів судових засідань, не було повідомлено суд першої інстанції про наміри подати зустрічну позовну заяву, не повідомляв про обставини, які заважали звернутися із зустрічним позовом в межах встановлених процесуальним законом строків.

Поряд з цим, колегія суддів оцінила необґрунтованими доводи відповідача 1, що підстави для подання зустрічного позову виникли після 20.01.2025, після складання повного тексту постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 у справі № 906/1419/23, якою скасовано ухвалу Господарського суду Житомирської області від 10.10.2024 про призначення комплексної експертизи з питань землеустрою, оскільки висновки апеляційного суду про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права не можуть бути підставою для подання зустрічного позову, оскільки підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки). Тобто саме обставини є підставою позову, а не оцінка таких обставин судом.

Згідно вимог частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Підсумовуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо пропуску строку (без поважних причин) на подання зустрічного позову, що є порушенням частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України та стало підставою для повернення зустрічного позову відповідно до частини шостої цієї ж норми.

Відповідно частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Народицької селищної ради на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі № 906/689/23 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права судами (зокрема, частин першої і шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України) є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 287, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Народицької селищної ради на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі № 906/689/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил