РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2025Справа № 910/4247/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участю секретаря судового засідання Шадури М.Ю., розглянув в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Гудзія В.І.

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про визнання недійсним одностороннього правочину

за участю представників:

позивача - Кліндухов П.В.;

відповідача - Волосюк Т.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Гудзій В.І. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про визнання одностороннього правочину про дострокове розірвання договору від 01.12.2027 №ДНП-2017-12/21. Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю правових підстав для вчинення відповідачем оспореного правочину.

Одночасно із позовною заявою Фізичною особою-підприємцем Гудзій В.І. подано заяву про забезпечення позову забороною Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та іншим особам вчиняти будь-які дії з демонтажу устаткування для організацій паркувального майданчика по бульвару Перова 21 у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 заяву Фізичної особи-підприємця Гудзія В.І. про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.

Позивачем 11.04.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено строки надання учасниками заяв по суті.

Відповідачем 22.04.2025 сформовано в системі «Електронний суд» відзив, яким заперечено вимоги повністю з огляду на неефективність обраного позивачем способу захисту права, відсутність будь-яких прав у відповідача на земельну ділянку, на якій розташоване паркувальне місце тощо.

Позивачем 05.05.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про забезпечення позову забороною Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та іншим особам вчиняти будь-які дії з демонтажу устаткування для організацій паркувального майданчика по бульвару Перова 21 у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою від 13.05.2025 Господарським судом міста Києва закрито підготовче провадження та призначено дату розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 27.05.2025 оголошено вступну та резолютивні частини рішення у справі.

Врахувавши пояснення представників учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

Встановив

Сторонами у справі укладено 01.12.2017 договір, за умовою пункту 1.1 якого відповідачем передано позивачу право на організацію та експлуатацію загалом тридцяти місць для паркування автомобілів (27 місць платного паркування та 3 - безкоштовного) у місті Києві по бульвару Перова 21.

Відповідно до умови пункту 6.1 (у редакції додаткової угоди №6 від 30.12.2020) договір діє до 31.12.2025.

Таким чином, за умовами укладеного сторонами у справі договору позивачу передано відповідачем своє право на організацію та експлуатацію паркувального майданчику на земельній ділянці територіальної громади.

Листами №053/05-1424 від 11.04.2024 та №053/05-1629 від 24.04.2024 відповідачем повідомлено позивача про дострокове розірвання договору у зв`язку з втратою права (відповідачем) на земельну ділянку, на якій розміщено паркувальний майданчик, право на експлуатацію якого передано позивачу, внаслідок передачі рішенням Київської міської ради земельної ділянки іншому землекористувачу.

За твердженням позивача, у даному випадку у відповідача були відсутніми підстави для дострокового одностороннього розірвання договору.

У даному випадку суд не може погодитись з покладеним в основу позову висновком позивача.

У перш за все укладена сторонами у справі додаткова угода №8 є належним доказом прострочення оплати позивачем за укладеним сторонами у справі договором в період часу з 01.12.2022 до 30.09.2023. За умовою пункту 6.5 первісної редакції договору відповідач набув право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку. Факт узгодження додатковою угодою №8 графіку погашення заборгованості не є юридичним фактом, що припиняє встановлене договором право відповідача на одностороннє розірвання договору. Відсутність прямого посилання у письмовому односторонньому правочині на ці обставини також не припиняє встановлене договором право відповідача на одностороннє розірвання договору.

Як зазначалось судом раніше, за укладеним сторонами у справі договором відповідач передав позивачу лише своє право на облаштування та експлуатацію паркомісць на земельній ділянці територіальної громади.

Право оренди, землекористування тощо відповідачем позивачу не передавалось.

Втрата відповідачем права на експлуатацію земельної ділянки з кадастровим №:66:015:001, у межах якої розташований паркувальний майданчик, унеможливлю наявність відповідного права і у позивача.

Доводи позовної заяви про збереження права позивача на земельну ділянку не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно, позивачем не доведено суду поза розумним сумнівом наявність у нього права на подальшу експлуатацію паркувального майданчика, розташованого на земельній ділянці, переданій для експлуатації та обслуговування закладу освіти.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими Закон пов`язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту правочину вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність учасників, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору.

Зміст правочину складають права та обов`язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

З урахуванням наведених вимог законодавства Господарським судом міста Києва встановлено недоведеність позивачем факту недодержання відповідачем в момент вчинення оспореного одностороннього правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

За відсутності правових та фактичних підстав Господарський суд міста Києва відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Гудзія В.І. до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про визнання недійсним одностороннього правочину повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 04.06.2025

Суддя Т.Ю.Кирилюк