ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Cправа № 902/14/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця Волонтерів, будинок 15А, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909)

в інтересах держави в особі:

позивача-1 - Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (21100, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 40919605)

позивача-2 - Гайсинської міської ради (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця 1 Травня, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 03084523)

до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359)

до відповідача-2 - Комунального підприємства "Гайсинводоканал" (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця Паркова, будинок 31, ідентифікаційний код юридичної особи 36595337)

про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу та стягнення 39 521, 07 гривень безпідставно отриманих коштів

за участю:

прокурора Міняйло І.М., згідно посвідчення

представника позивача-1 Остачинська І.А., у порядку самопредставництва

представник позивача-2 не з`явився

представника відповідача-1 Говдик Т.Я., у порядку самопредставництва

представника відповідача-2 не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 07.01.2025 року надійшла позовна заява № 51-17вих25 від 02.01.2025 (вх. № 14/25 від 07.01.2025) Виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та до Комунального підприємства "Гайсинводоканал" з такими вимогами:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 08.09.2022 до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця";

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 09.09.2022 до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" на користь Гайсинської міської ради в дохід місцевого бюджету 39 521,07 гривень безпідставно отриманих коштів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 13.01.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 902/14/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13 лютого 2025 року об 11:30 год.

27.01.2025 до суду від відповідача-2 КП "Гайсинводоканал" надійшов відзив на позовну заяву № 13 від 24.01.2025 (вх. № 01-34/832/25 від 27.01.2025) у якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

28.01.2025 до суду від відповідача-1 ТОВ "Енера Вінниця" надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 28.01.2025 (вх. № 01-34/903/25 від 28.01.2025) у якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

29.01.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2 № 51-288вих25 від 27.01.2025 (вх. № 01-34/917/25 від 29.01.2025) із запереченнями щодо викладеного у відзиві.

30.01.2025 до суду від позивача-1 Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області надійшла відповідь на відзив № б/н від 30.01.2025 (вх. № 01-34/1007/25 від 30.01.2025).

04.02.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-1 № 51-387вих25 від 31.01.2025 (вх. № 01-34/1146/25 від 04.02.2025) із запереченнями щодо викладеного у відзиві.

10.02.2025 до суду від відповідача-1 ТОВ "Енера Вінниця" надійшли заперечення на відповіді на відзив № б/н від 10.02.2025 (вх. № 01-34/1367/25 від 10.02.2025).

11.02.2025 до суду від відповідача-2 КП "Гайсинводоканал" надійшло клопотання № б/н від 11.02.2025 (вх. № 01-34/1403/25 від 11.02.2025) про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 13.02.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 19.02.2025 судом повідомлено учасників справи про призначення підготовчого засідання у справі №902/14/25 на 26.02.2025 о 10:30.

25.02.2025 до суду від відповідача-1 ТОВ "Енера Вінниця" надійшло клопотання № б/н від 25.02.2025 (вх. № 01-34/1948/25 від 25.02.2025) по зупинення провадження у справі № 902/14/25 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у касаційному порядку рішення у справі № 920/19/24.

За наслідком судового засідання 26.02.2025 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі № 902/14/25 до 12:00 13.03.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

05.03.2025 до суду від позивача-1 надійшли додаткові пояснення № б/н від 05.03.2025 (вх. № 01-34/2295/25 від 05.03.2025) із уточненнями щодо процесуальних позицій по справі.

05.03.2025 до суду від позивача-1 надійшли додаткові пояснення № б/н від 05.03.2025 (вх. № 01-34/2297/25 від 05.03.2025) із викладенням процесуальної позиції щодо заяви про зупинення провадження по справі.

06.03.2025 до суду від прокурора надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі №02.51-770вих25 від 04.03.2025 (вх. № 01-34/2375/25 від 06.03.2025).

11.03.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання № б/н від 11.03.2025 (вх. № 01-34/2530/25 від 11.03.2025) про зупинення провадження у справі №902/14/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

У судовому засіданні 13.03.2025 суд постановив ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, відкладення розгляду клопотання про зупинення розгляду справи № 902/14/25, оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі №902/14/25 до 10:00 08.04.2025, які занесено до протоколу судового засідання.

19.03.2025 до суду від позивача-1 надійшли додаткові пояснення по справі № б/н від 19.03.2025 (вх. № 01-34/2878/25 від 19.03.2025).

24.03.2025 до суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі № б/н від 24.03.2025 (вх. № 01-34/3003/25 від 24.03.2025).

25.03.2025 до суду від прокурора надійшли заперечення щодо додаткових пояснень №02.51-961вих25 від 21.03.2025 (вх. № 01-34/3043/25 від 25.03.2025; вх. № 01-34/3160/25 від 27.03.2025).

27.03.2025 до суду від прокурора надійшли заперечення щодо додаткових пояснень №02.51-962вих25 від 21.03.2025 (вх. № 01-34/3155/25 від 27.03.2025).

Ухвалою від 08.04.2025 судом відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" № б/н від 25.02.2025 (вх. № 01-34/1948/25 від 25.02.2025) та № б/н від 11.03.2025 (вх. № 01-34/2530/25 від 11.03.2025) про зупинення провадження у справі №902/14/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

Ухвалою від 08.04.2025 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/14/25, призначено справу № 902/14/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 08.05.2025 о 10:00 год.

07.05.2025 до суду від відповідача-1 надійшла заява № б/н від 07.05.2025 (вх. № 01-34/4856/25 від 07.05.2025) у якій відповідачем-1 надано пояснення по суті спору та заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні 08.05.2025 за відсутності представника відповідача-1.

За наслідком судового засідання 08.05.2025 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/14/25 по суті до 09:30 20.05.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

13.05.2025 до суду від відповідача-1 надійшов лист № 13.4.13-268 від 12.05.2025 (вх. № 01-34/5073/25 від 13.05.2025) із додатками на виконання вимог суду.

16.05.2025 до суду від прокурора надійшли письмові пояснення № 51-1611вих25 від 12.05.2025 (вх. № 01-34/5245/25 від 16.05.2025).

На визначену судом дату у судове засідання з`явився прокурор, представник позивача-1 та представник відповідача-1. Позивач-2, відповідач-2 правом участі уповноважених представників у судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином ухвалою від 09.05.2025 про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач-2, відповідач-2 у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача-2, відповідача-2.

Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача-1 просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди № 2.

Представник відповідача-1 позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди № 2 та стягнення з відповідача-1 13 995, 58 гривень визнав, в іншій частині позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Виконувач обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинської міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та до Комунального підприємства "Гайсинводоканал" про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 08.09.2022 та № 2 від 09.09.2022 до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між КП "Гайсинводоканал" та ТОВ "Енера Вінниця"; стягнення з ТОВ "Енера Вінниця" на користь Гайсинської міської ради в дохід місцевого бюджету 39 521,07 гривень безпідставно отриманих коштів.

На обгрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що у грудні 2021 - лютому 2022 Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" проведено закупівлю (UA-2021-12-24-002961-с) шляхом застосування процедури відкритих торгів щодо предмету закупівлі «Електрична енергія» ДК 021:2015: 09310000-5 по лоту з очікуваною вартістю 9 302 400,00 гривень на придбання 1 550 400,00 кВт-год електричної енергії.

За результатами проведеної закупівлі, переможцем закупівлі визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця", з яким 28.02.2022 укладено договір № ГА-200100 про закупівлю електричної енергії споживачем.

За цим договором ТОВ "Енера Вінниця" взяло на себе зобов`язання продавати електричну енергію КП "Гайсинводоканал" загальним обсягом 1 550 400 кВт*год.

За умовами пункту 4.1. договору та Комерційної пропозиції, яка є додатком № 3 до договору, ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором складає 3,330753 грн. з ПДВ. Загальна ціна договору становить 5 164 000,00 грн. з ПДВ.

Під час дії цього договору до нього були внесені зміни шляхом укладення сторонами додаткових угод, зокрема додаткових угод № 1 від 08.09.2022, № 2 від 09.09.2022 до договору в частині збільшення ціни електричної енергії.

Прокурор зазначив, що внаслідок укладання додаткових угод № 1, № 2 збільшено ціну за одиницю товару з 3,330753 за 1 кВт/год до 3,781783 грн за 1 кВт/год. (на 13,54 % більше від первинної ціни).

Підставою для збільшення ціни на електричну енергію згідно з умовами додаткових угод № 1, 2 є експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати, який на переконання прокурора не підтверджує коливання ціни на електричну енергію на ринку, а констатує середньозважену ціну електроенергії на РДН в ОЕС України за певні періоди, за відсутності підтвердження ринкової вартості електроенергії на момент укладення договору, що позбавляє можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни в період дії договору.

За твердженням прокурора, належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору відповідачем-1 не надано, а тому укладання додаткових угод № 1, № 2 до договору про закупівлю електричної енергії, якими збільшено ціну електричної енергії здійснено безпідставно.

Прокурор вважає, що спірні додаткові угоди укладені безпідставно, у порушення вимог п. п. 4.3, 4.4, пп. 3 п. 6.2, п.12.2 договору № ГА-200100 від 28.02.2022, умов тендерної документації замовника та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", якими збільшено ціну за одиницю товару без наявності та підтвердження факту коливання ціни на ринку за одиницю товару з моменту укладання договору.

За твердженням прокурора унаслідок укладення спірних додаткових угод відповідачем-2 фактично не отримано електричної енергії на суму 39 521,07 гривень, тому відповідачем-1 безпідставно отримано кошти у сумі 39 521,07 гривень за недопоставлений товар, чим порушено інтереси держави.

З огляду на викладене, прокурор просить визнати недійсними спірні додаткові угоди до договору внаслідок недотримання сторонами вимог чинного законодавства під час їх укладення, а також стягнути з відповідача-1 безпідставно отримані кошти внаслідок збільшення ціни за додатковими угодами у сумі 39 521,07 гривень.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зауважив щодо укладенням між відповідачами договору про постачання електричної енергії споживачу №ГА-200100 від 28.02.2022 за результатами проведеної закупівлі та зазначив, що пунктом 4.2 договору визначено, що ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" шляхом оформлення сторонами двосторонньої угоди.

Відповідач-1 зазначив, що у зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку, керуючись ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" товариством було запропоновано позивачу підписати додаткові угоди в частині збільшення тарифу на постачання електричної енергії, що передбачено договором.

Відповідачем-1 зауважено, що пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна 1 кВт/год. електричної енергії станом на дату укладення цього договору становить 3,330753 гривень.

Додатковою угодою № 1 вказану ціну збільшено з 3,330753 грн. з ПДВ, за 1 кВт/год., до 3,622060 грн. з ПДВ за 1 кВт/год., а додатковою угодою № 2 - з 3,622060 грн. з ПДВ за 1 кВт/год. до 3,781783 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

За твердженням відповідача-1 у липні 2022 року відбулося коливання середньозваженої ціни на РДН в торговій зоні ОЕС України за 2 декади липня 2022 р. по відношенню до червня 2022 р., у бік збільшення на 14,98%, що підтверджується експертним висновком Вінницької ТПП № В-190 від 25.07.2022 року.

Відповідач-1 зазначив, що сторони дійшли згоди у письмовій формі щодо зміни ціни за одиницю товару з 01.09.2022, у бік збільшення від попередньої ціни, без збільшення загальної вартості договору за рахунок зменшення обсягів закупівлі (кВт/год.), тому ціна на товар за додатковою угодою №1 збільшена на 8,75% відповідно до ціни, установленої у договорі та у межах дії норми п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" з огляду на підтвердження коливання такої ціни на ринку відповідно до умов визначених сторонами укладеного договору про закупівлю електричної енергії №ГА-200100 від 28.02.2022 року.

Також відповідачем-1 зазначено, що сторони дійшли згоди у письмовій формі щодо зміни ціни за одиницю товару з 01.09.2022, у бік збільшення від попередньої ціни, без збільшення загальної вартості договору, за рахунок зменшення обсягів закупівлі (кВт/год.), тому ціна на товар за додатковою угодою №2 збільшена на 4,79% відповідно до ціни, установленої у договорі та у межах дії норми п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі" з огляду на підтвердження коливання такої ціни на ринку відповідно до умов визначених сторонами укладеному договору про закупівлю електричної енергії №ГА-200100 від 28.02.2022 року.

На переконання відповідача-1 твердження прокурора про те, що укладення додаткових угод №1 і №2 вчинено сторонами з метою дроблення суми, на яку збільшено ціну на електричну енергію та приховування факту збільшення її понад 10% є необґрунтованими, оскільки за додатковою угодою №1 збільшено ціну на 8,75%, а за додатковою угодою № 2 на 4,79%.

За твердженням відповідача-1 згідно укладених додаткових угод №1 від 08.09.2022 та №2 від 09.09.2022 відсоток збільшення сукупно становив 13,54%, що не перевищує коливання ціни на ринку та по укладеним додатковим угодам сума збільшення становить 8,75% та 4,79% у межах коливання ціни, підтвердженого висновком ТПП №В-190 від 25.07.2022р та у межах 10% передбачених Законом України "Про публічні закупівлі".

З урахуванням наведеного, відповідач-1 просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що на його переконання додаткова угода №1 від 08.09.2022 укладена у відповідності до статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ТОВ "Енера Вінниця" надало експертні висновки Вінницької торгово-промислової палати №В-190 від 25.07.2022р., підняття ціни відбулось на 9,2 %, а тому на думку відповідача-2 вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" було дотримано. Коливання ціни в серпні - вересні 2022 року можливо дослідити на офіційному сайті "Оператор ринку"; обставина щодо порушення при оприлюдненні додаткової угоди пунктів 8 та 9 частини 8 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не є підставою визнання недійсності самої додаткової угоди.

Також, як стверджує відповідач-2, укладення додаткової угоди №2 від 09.09.2022 року не несло в собі наміру приховати підняття ціни більш ніж на 10 %, а є результатом важких перемовин з постачальником щодо недопущення раптового припинення постачання електроенергії та переведення до постачальника останньої надії на фоні стрімкого підвищення вартості електроенергії.

Відповідач-2 зауважив, що відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2723 від 22.12.2021 встановлено тариф на послуги постачальника "останньої надії" на І квартал 2022 року на рівні 516,85 грн/МВт-год (без урахування податку на додану вартість); таким чином підприємство уникало ще більших витрат на електроенергію.

30.09.2022 року сторонами було підписано додаткову угоду №3 про припинення дії договору №ГА 200100 від 28.02.2022 р.

З урахуванням наведеного, відповідач-2 просив у задоволенні позову відмовити.

Прокурор у відповіді на відзиви відповідачів зазначив, що необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обгрунтована коливанням ціни на ринку електричної енергії, на підтвердження чого надано експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати від 25.07.2022 №В-190.

Договором сторони погодили коло суб`єктів, уповноважених надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку, однак висновок Вінницької торгово-промислової палати за своїм змістом є лише документом фактографічно-інформаційного характеру та на переконання прокурора фактично дублює дані із сайту ДП "Оператор ринку" та не містить будь-якої інформації щодо коливання цін на електричну енергію у порівнянні з датою укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозицією внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару.

Прокурор зазначив, що ціна на електроенергію у липні 2022 збільшилася, однак, якщо брати до уваги весь період від початку виконання договору до експертного дослідження (01.03.2022-25.07.2022) то середньозважена ціна на електричну енергію становила 2302,33 грн/МВт*год. При цьому, ціна на електроенергію станом на дату розкриття тендерних пропозицій та визначення переможця по закупівлі 08.02.2022 становила 2202,22 грн/МВт*год, що менше за середньозважену ціну впродовж періоду 01.03.2022-25.07.2022 на 4,55%, а станом на дату укладення договору - 28.02.2022, становила 2411,75 грн/МВт*год, що більше за середньозважену ціну впродовж періоду 01.03.2022-25.07.2022 на 4,54%.

Таким чином, на переконання прокурора експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати №В-190 від 25.07.2022 не відображає в повній мірі реального коливання цін на електричну енергію впродовж усього періоду виконання договору та свідчить про те, що ТОВ "Енера Вінниця" при формуванні заяви для експертного дослідження обрало для порівняння періоди з мінімальними та максимальними середньозваженими цінами задля створення видимості значного росту цін на електричну енергію та необхідності внесення змін до договору, а КП "Гайсин водоканал" не відхилило надані ним пропозиції.

Також прокурор зазначив на заперечення відповідача-2, що укладення додаткової угоди № 2 ініціювалося і здійснювалося у III кварталі 2022, постановою НКРЕКП від 29.03.2022 № 358 установлено тариф на послуги постачальника "останньої надії" на рівні 0,00 грн/МВт год., ця постанова набрала чинності з 01.04.2022 та діяла до 31.12.2022, у разі раптового припинення постачання електричної енергії за договором від 28.02.2022 № ГА-200100, у зв`язку з відмовою від укладення додаткової угоди № 2, як стверджує КП "Гайсинводоканал", підприємство навпаки було б в економічно вигідній ситуації.

Крім того, прокурором зауважено про укладення сторонами двох додаткових угод на підставі одного і того самого експертного висновку Вінницької торгово-промислової палати № В-190 від 25.07.2022.

Щодо зауважень відповідача-1 щодо двосторонньої реституції, прокурором зазначено, що у позовній заяві окружної прокуратури ставиться вимога про повернення безпідставно сплачених коштів за електричну енергію, а не усіх коштів, сплачених за результатами виконання договору № ГА-200100 від 28.02.2022, а також, що порядок вирішення спірних правовідносин за позовною заявою Гайсинської окружної прокуратури, зокрема щодо повернення безпідставно сплачених коштів врегульовано статтею 1212 ЦК України.

Позивач-1 у відповіді на відзив зазначив, що додаткова угода №2 від 09 вересня 2022 року до договору укладена з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" Нормами пунктів 8 та 9 частини 8 статті 41 Закону визначено, що повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю повинно містити інформацію про випадки для внесення змін до істотних умов договору відповідно до статті 41 Закону та опис змін, що внесені до істотних умов договору.

Відповідно до розміщеної в електронній системі закупівель інформації замовником в повідомленні про внесення змін до договору про закупівлю додатковими угодами від 08 та 09 вересня 2022 року №1 та №2 зазначені підстави для внесення змін до істотних умов договору з їх описом згідно з пунктом 7 частини п`ятої статті 41 Закону, тоді як у вказаних додаткових угодах підставою для внесення змін до договору визначено пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону, чим порушено вимоги пунктів 8 та 9 частини восьмої статті 41 Закону.

Щодо представництва, позивачем зазначено, що позицію Держаудитслужби щодо представництва інтересів держави за участю або без такої представників Держаудитслужби висвітлено у листі від 27 червня 2019 року №25-17/395-2019, яка підтримана листом Генеральної прокуратури України від 05 серпня 2019 року №05/1-11616-19.

У додаткових поясненнях від 24.03.2025 та у заяві від 07.05.2025 відповідач-1 визнав заявлені позовні вимоги у частині визнання недійною додаткової угоди № 2 до договору та щодо стягнення 13 995,58 гривень безпідставно отриманих коштів.

Зазначив, що відносно вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 року товариство не заперечує факту укладення її із порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону у зв`язку із застосуванням одного і того ж висновку ТПП №190 від 25.07.2022 року, (з яких товариство підняло ціну на 4,79% відносно додаткової угоди №1 від 08.09.2022 року), а тому на думку відповідача розрахунок стягнутої суми з товариства повинен бути застосований тариф за вересень 2022 року з умовами дії укладеної додаткової угоди №1 3,622060*87624=317 379,39 грн., з ПДВ.

На обгрунтування своїх правових позицій учасниками справи подавалися заперечення, додаткові пояснення щодо обставин справи та спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" проведено закупівлю UA-2021-12-24-002961-с за предметом закупівлі: "Електрична енергія" зі строком поставки до 31 грудня 2022 року (т.1 а.с. 139-150).

За результатами проведеної закупівлі 28.02.2022 року між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" (далі - відповідач-2, споживач) та переможцем закупівлі Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (далі - відповідач-1, постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № ГА-200100 (далі - договір) (т.1 а.с. 38-53, т. 2 а.с. 219-234).

Згідно пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2022 році електричну енергію (для власних потреб) (09310000-5 - Електрична енергія за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника; Еlectric energy (for own needs): 09310000-5 - Еlectric energy National cassifier of Ukraine Unified Procurement Dictionary DK 021:20150 (далі - товар), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.3. договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії з 01.03.2022 становить 1 550 400 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу електричної енергії у оператора системи розподілу.

За умовами пункту 2.1. договору строк (термін) поставки (передачі) товару: з 01 березня 2022 до 31 грудня 2022 року (включно), при наявності Заяви-приєднання згідно додатку № 1 до договору.

Пунктом 4.1. договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить 3,330753 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

Згідно з пунктом 4.2. договору ціна за одиницю товару може змінюватися у випадках передбачених ст. 41 ч. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25-12-2015 № 922-VIII шляхом оформлення сторонами двосторонньої угони. (Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) з Торгово-Промислової Палати щодо коливання ціни на ринку) або інших установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію.

Відповідно до пункту 4.3. договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати, що не визначена цим договором.

За умовами пункту 4.4. договору вартість електричної енергії за цим договором визначається з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 2.1. цього договору, та становить; 4 303 333,33 грн. (чотири мільйони триста три тисячі триста тридцять три гривні, 33 копійки), крім того ПДВ (20% ) 860 666,67 грн. (вісімсот шістдесят тисяч шістсот шістдесят шість гривень, 67 копійок), всього з ПДВ - 5 164 000,00 гри. (п`ять мільйонів сто шістдесят чотири тисячі гривень 00 копійок). (Вартість електричної енергії (сума договору) визначається відповідна до пропозиції переможця процедури закупівлі).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін (за наявності) та діє з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 12.1. договору).

Відповідно до пункту 12.2. у разі необхідності внесення змін та доповнень до цього договору кожна із сторін має право звернутися до іншої з відповідною пропозицією. Якщо ці пропозиції викликані прийняттям нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов`язуються до внесення відповідних змін до договору керуватися вимогами цих нормативних документів.

У заяві - приєднання (додаток № 1) зазначено, що початок постачання з 01.03.2022 року (т. 2 а.с. 227).

Згідно з пунктом 1 Комерційної пропозиції ціна за 1 Вт*год електричної енергії, без урахування тарифів на її розподіл, становить 3,330753 грн. з урахуванням ПДВ, (т. 1 а.с. 55, 51, т. 2 а.с. 231, 232).

Відповідно до пункту 5 Комерційної пропозиції термін дії договору: до 31 грудня 2022.

Судом установлено, що під час дії договору до нього сторонами внесено зміни шляхом укладення додаткових угод, зокрема:

- додаткової угод № 1 від 08.09.2022 про внесення змін до договору №ГА-200100 від 28.02.2022 закупівлі електричної енергії споживачу, відповідно до пункту 1 якої керуючись ст. 631. ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з коливанням середньозваженої ціни на ринку, що підтверджується експертним висновком №В-190 від 25.07.2022р.: ДП «Оператор ринку» - https://www.оrее.com.ua/index.рhр/іndexes.__сторони дійшли згоди внести зміни в договір (надалі договір) пункт 4.1. розділу 4 до договору викласти у новій редакції: «споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить 3,622060 гри. з ПДВ за 1 кВт/год.»; пункт 1) ціна (тариф) електричної енергії додатку № 3 «Комерційна пропозиція» до договору викласти у новій редакції: «Ціна за од., з ПДВ 3,622060 грн.

У пунктах 3, 4 додаткової угоди № 1 зазначено, що сторони, керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладання, а саме з 01.09.2022 р. Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної сторони, які мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною договору № ГА-200100 (т. 1 а.с. 54);

- додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 про внесення змін до договору №ГА-200100 від 28.02.2022 закупівлі електричної енергії споживачу, відповідно до пункту 1 якої керуючись ст. 631. ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з коливанням середньозваженої ціни на ринку, що підтверджується експертним висновком №В-190 від 25.07.2022р.: ДП «Оператор ринку» - https://www.оrее.com.ua/index.рhр/іndexes.__сторони дійшли згоди внести зміни в договір (надалі договір), пункт 4.1. розділу 4 до договору викласти у новій редакції: «споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення договору становить 3,781783 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.»; пункт 1) ціна (тариф) електричної енергії додатку № 3 «Комерційна пропозиція» до договору викласти у новій редакції: «Ціна за од., з ПДВ 3,781783 грн.

У пунктах 3, 4 додаткової угоди № 2 зазначено, що сторони, керуючись правом наданим ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладання, а саме з 01.09.2022 р. Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної сторони, які мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною договору № ГА-200100 (т. 1 а.с. 55).

30.09.2022 між сторонами підписано додаткову угоду № 3 до договору за умовами пунктів 1, 2 якої сторони керуючись ч. 1 ст. 651 ЦК України прийшли до згоди припинити договірні відносини в частині постачання електричної енергії по договору про постачання електричної енергії споживачу № ГА - 200100 від 28.02.2022 року з 21.10.2022 року. (т. 1 а.с. 59).

Таким чином, зміна умови договору щодо ціни електричної енергії була здійснена сторонами шляхом укладення спірних додаткових угод №№ 1, 2.

Враховуючи ціну електричної енергії визначену сторонами у договорі та остаточну ціну електричної енергії за наслідком укладення спірних додаткових угод, ціна електричної енергії за підрахунком суду збільшилася на 13,54 % від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (3,781783 гривень (остаточну ціна електричної енергії за наслідком укладення спірних додаткових угод) х 100 : 3,330753 гривень (ціна електричної енергії за договором) = 113,54 %; 113,54 - 100 = 13,54 %).

У матеріалах справи міститься лист відповідача-1 адресований відповідачу-2, в якому викладалася пропозиція щодо зміни договірної ціни електроенергії у зв`язку із коливанням ціни на електричну енергію в бік збільшення та доданий до нього експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати №В-190 від 25.07.2022, на підставі якого постачальник обгрунтовував необхідність перегляду та зміни ціни електричної енергію за договором (т. 1 а.с. 56-58).

Судом установлено, що на підставі договору закупівлі електричної енергії споживачу № ГА - 200100 від 28.02.2022 року та відповідно до актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії відповідачем-1 за період з березня по вересень 2022 року передано, а позивачем прийнято та спожито 713 322 кВт*год. електричної енергії (т. 1 а.с. 60-74).

Із досліджених судом актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії вбачається, що за бересень-серпень 2022 року поставка електричної енергії та її оплата були здійснені за ціною, визначеною у договорі, за вересень 2022 року поставка електричної енергії та оплата здійснені сторонами за ціною, визначеною у додатковій угоді № 2 від 09.09.2022 року.

На підставі підписаних сторонами актів прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії відповідачем-2 сплачено відповідачу-1 визначену у актах вартість електричної енергії у загальному розмірі 2415420,47 гривень, у тому числі за вересень 2022 року 331 374,97 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1 а.с. 75-100).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову в цій справі є матеріально - правові вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 08.09.2022, № 2 від 09.09.2022 до договору про закупівлю електричної енергії споживачу № ГА-200100 від 28.02.2022, укладеного між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" безпідставно отриманих коштів у сумі 39 521,07 гривень.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

За твердженнями прокурора у цьому спорі уповноваженими державою органами, які наділені функціями у спірних відносинах є Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинська міська рада.

На обгрунтування підстав звернення з позовом в інтересах Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області прокурор зазначив, що пунктом 8 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Північний офіс Держаудитслужби, згідно з яким Північний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Вінницькій, Житомирській, Черкаській, Чернігівській областях. Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальних одиниць за їх місцезнаходженням відповідно.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 924/1256/17 від 07.12.2018 висловив позицію, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Держаудитслужба є компетентним органом, з повним обсягом цивільної дієздатності та має повноваження звертатися до суду для захисту порушених інтересів держави у сфері публічних закупівель, а тому прокурор за наявності підстав представництва інтересів держави, може здійснювати таке представництво в особі цього компетентного органу.

Прокурор зазначив, що Гайсинською окружною прокуратурою повідомлено листом від 19.08.2024 № 51-3363вих-24 Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, як структурний підрозділ у Вінницькій області міжрегіонального територіального органу Держаудитслужби про можливі порушення бюджетного законодавства та Закону України "Про публічні закупівлі" під час укладення КП "Гайсинводоканал" та ТОВ "Енера Вінниця" додаткових угод до договору.

Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області листом від 06.09.2024 №260205-17/2711-2024 повідомило окружну прокуратуру про початок моніторингу вищевказаної закупівлі.

Відповідно до листа Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 02.10.2024 № 260205-17/2954-2024, за результатами проведеного моніторингу установлено порушення вимог законодавства у сфері закупівель при внесенні змін до істотних умов договору.

Прокурор зазначив, що на виконання статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Гайсинською окружною прокуратурою листом від 09.12.2024 № 51-4614вих-24 до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області надіслано запит про те чи будуть вживатися Управлінням заходи представницького характеру за встановленими порушеннями бюджетного законодавства та Закону України Про публічні закупівлі під час укладення КП "Гайсинводоканал" та ТОВ "Енера Вінниця" додаткових угод до договору.

Листом від 18.12.2024 № 260205-17/3760-2024 Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області повідомило, що заходи представницького характеру вживатись не будуть.

За твердженням прокурора Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області як органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, заходи щодо припинення та визнання недійсними додаткових угод до договору не вживались, що призводить до порушення економічних інтересів держави та свідчить про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави.

На обгрунтування підстав звернення з позовом в інтересах Гайсинської міської ради прокурор зазначив, що пунктом 3.2. статуту Комунального підприємства "Гайсинводоканал" визначено, що відповідно до Господарського кодексу України підприємство є унітарним підприємством, єдиним засновником якого є Гайсинська міська рада.

Пунктами 4.1 і 4.2 статуту передбачено, що підприємство має відокремлене майно, яке складається з майна, переданого йому засновником, основних фондів, обігових коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображена у самостійному балансі підприємства. Майно, передане засновником до статутного фонду підприємства, та доходи від його використання є спільною власністю територіальних громад і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відповідно до статті 142 Конституції України, частини 2 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Сільські, селищні, міські ради, відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси територіальної громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 143 Конституції України, частини 2 статті 327 ЦК України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.

Частиною 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Враховуючи, що Гайсинська міська рада є власником та засновником комунального підприємства, який є стороною оспорюваних додаткових угод, вона наділена визначеними законодавством повноваженнями щодо здійснення контролю за належним функціонуванням підпорядкованого комунального підприємства, дотриманням вимог законодавства у сфері фінансово-господарської діяльності, а також забезпеченням ефективного та правомірного витрачання ним коштів відповідно до встановлених процедур.

При цьому, джерело походження таких коштів (державний або місцевий бюджет, власні надходження підприємства чи інші фінансові ресурси) не має вирішального значення, оскільки контроль за фінансово-господарською діяльністю юридичної особи є правом та обов`язком її власника незалежно від джерел фінансування.

Відтак, контрольні функції ради поширюються на правомірність укладених правочинів та їх відповідність принципам ефективного використання бюджетних ресурсів, що зумовлює її правову зацікавленість у вирішенні спору та поверненні до бюджету безпідставно сплачених коштів. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24.

Оскільки засновником КП "Гайсинводоканал" та власником його майна є Гайсинська міська рада, яка у свою чергу фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів місцевого бюджету за договорами про закупівлю товарів, Гайсинська міська рада уповноважена вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади, у тому числі представницького характеру, а тому є належним позивачем у цій справі.

Прокурор зазначив, що Гайсинською окружною прокуратурою, у відповідності до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" 09.12.2024 скеровано на адресу Гайсинської міської ради лист № 02.51-4621ВИХ-24, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії.

У відповідь на лист окружної прокуратури, Гайсинською міською радою 16.12.2024 № 02.2-08/022-17-2488 надано інформацію щодо здійснення даної закупівлі. Намірів щодо вжиття заходів до усунення порушень не висловлено.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі N 927/491/19 викладено висновок, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховною Суду від 25 лютого 2021 року у справі N 912/9/20, від 19 серпня 2020 року у справі N 923/449/18.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинською міською радою як уповноваженими державою органами щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах не було самостійно вжито заходів щодо захисту інтересів держави та територіальної громади.

Такі дії обгрунтовано оцінені прокурором як бездіяльність компетентного органу та є достатньою підставою для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави.

Прокурором на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинську міську раду про наявність підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до Господарського суду Вінницької області із вказаним позовом.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Враховуючи те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави та обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Гайсинської міської раду у цій справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин судом враховано таке.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угод до договору закупівлі електричної енергії споживачу та стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 39 521,07 гривень.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади врегульовані Законом України "Про публічні закупівлі" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 25 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами пункту 6 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

За змістом пункту 15 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" найбільш економічно вигідна тендерна пропозиція/пропозиція - тендерна пропозиція/пропозиція, що визнана найкращою за результатами оцінки тендерних пропозицій/пропозицій відповідно до статті 29 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" одними із принципів здійснення публічних закупівель є максимальна економія, ефективність та пропорційність.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до вимог статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

У частині 3 статті 66 Закону України "Про ринок електричної енергії" зазначено, що відповідний двосторонній договір має встановлювати: 1) предмет договору; 2) ціну електричної енергії та/або порядок її розрахунку (формування); 3) обсяг електричної енергії та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; 4) строки та порядок постачання електричної енергії; 5) порядок повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за укладеним двостороннім договором; 6) порядок та форму розрахунків; 7) строки та порядок оформлення актів приймання-передачі обсягів купівлі-продажу електричної енергії; 8) права, обов`язки та відповідальність сторін; 9) строк дії договору.

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором постачання енергетичного ресурсу (електричної енергії) через приєднану мережу.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1, 3 статті 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Приписами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини 2 статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до частин 1-3 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За змістом частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами 3, 4 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета цього Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 922/2321/22 від 24.01.2024 року відступила від висновку Касаційного адміністративного суду, наведеного в постанові від 05.04.2023 року у справі № 420/17618/21 про те, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII дають можливість сторонам на внесення необмеженої кількості разів (не частіше одного разу на 90 днів, а у випадку закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії - у будь-який час) змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни за одиницю товару за умови дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10 % за кожний раз такого збільшення пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку і за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

За висновком Великої Палати Верховного Суду норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Також у постанові від 24 січня 2024 року в справі №922/232/22 Велика Палата Верховного суду зазначила, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі N 915/346/18, від 12 лютого 2020 року у справі N 913/166/19, від 21 березня 2019 року у справі N 912/898/18, від 25 червня 2019 року у справі N 913/308/18, від 12 вересня 2019 року у справі N 915/1868/18).

Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанова Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі N 927/491/19 від 18 червня 2021 року).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18 з подібних правовідносин вказав, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (п. 8.10 постанови).

Відповідно до пункту 3.2.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (у редакції, чинній на момент укладання договору) у разі зміни умов договору про постачання електричної енергії споживачу, у тому числі комерційної пропозиції, електропостачальник не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування повідомляє про це споживача з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір.

У разі надання у встановленому порядку електропостачальником споживачу повідомлення про зміни умов договору про постачання електричної енергії (у тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії, ціни (тарифу) на послуги постачальника універсальних послуг та/або "останньої надії") та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, договір вважається із зазначеної в повідомленні дати зміни його умов (але не раніше ніж через 20 днів від дня надання споживачу повідомлення), про що зазначається у повідомленні:

1) достроково розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою споживача - у разі надання електропостачальнику письмової заяви споживача про незгоду/неприйняття змін протягом 5 робочих днів з дня отримання такого повідомлення, але не пізніше ніж за 10 календарних днів до зазначеної в повідомленні дати зміни умов договору;

2) зміненим на запропонованих електропостачальником умовах - якщо споживач не надав електропостачальнику письмову заяву про незгоду/неприйняття змін у встановлений цим пунктом термін.

Учасник роздрібного ринку (крім споживача) має інформувати споживача, з якими укладено відповідний договір, про будь-яку зміну в умовах договору шляхом направлення відповідної інформації у визначений договором (обраною споживачем комерційною пропозицією) спосіб (через особистий кабінет на своєму офіційному сайті у мережі Інтернет, засобами електронного зв`язку, СМС-повідомленням, у пунктах прийому платежів тощо).

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку змін умов договору на закупівлю електричної енергії споживачем, що є додатком № 4 до договору закупівлі істотні умови цього договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»:

1. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника:

2. Збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, шо така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 40 днів з моменту підписання договору про закупівлю внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до споживача з відповідною пропозицією при цьому така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обгрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін, коливання ціни тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах на які постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики.

Враховуючи викладене, внесення змін до договору в частині зміни ціни товару є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

Як вбачається із інформації щодо ціни тендерної пропозиції ТОВ "Енера Вінниця", відповідач-1 брав на себе зобов`язання здійснити поставку електричної енергії за ціною 3,330753 гривень за 1 кВТ/год з ПДВ (т. 1 а.с. 114-145).

Станом на момент підписання договору сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну, обсяг поставки та строк виконання зобов`язань.

Ціна електричної енергії, яка зазначена у договорі від 28.02.2022 року та комерційній пропозиції (додаток № 3 до договору) відповідала ціні електричної енергії, що була зазначена у пропозиції відповідача під час участі у закупівлі.

Відповідач-1 зазначив, що необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обґрунтована коливанням ціни на ринку електричної енергії у бік збільшення.

Верховний Суд у постановах від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22 наголосив, що системний аналіз положень частини першої статті 525, статті 526, частини першої статті 651 Цивільного кодексу України та положень частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 зазначав, що механізм (методика, спосіб) визначення відсотку коливання ціни товару на ринку, формування критерія, ознаки значного/незначного коливання ціни на товар оцінюються судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням всіх обставин справи, специфіки товару, терміну дії договору про закупівлю тощо і не може ставитися у залежність від висновку суду у одній окремо взятій справі чи обмежуватися будь-якими порівняннями з іншими справами.

Судом установлено, що листом від 09.08.2022 № 1.05-5463 «Щодо збільшення ціни на електричну енергію в липні 2022» ТОВ "Енера Вінниця" звернулося до КП "Гайсинводоканал" із пропозицією укласти додаткову угоду в частині збільшення тарифу на постачання електричної енергії з 01.09.2022 у зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення та на підтвердження підстав для збільшення ціни за одиницю товару надало експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати від 25.07.2022 №В-190 (т. 1 а.с.56).

У листі ТОВ "Енера Вінниця" зазначило, що у липні місяці відбулось коливання середньозваженої ціни на РДН (ринок доба наперед) у торговій зоні ОЕС України за 2 декади липня 2022 року по відношенню до 2 червня 2022 року в бік збільшення на 14,98%, що можливо перевірити на вказаному у листі сайті та підтверджується експертним висновком Вінницької ТПП від 25.07.2022 №В-190.

Судом установлено, що між сторонами 08.09.2022 року було укладено додаткову угоду № 1, 09.09.2022 року було укладено додаткову угоду № 2.

Із преамбули спірних додаткових угод слідує, що останні укладені у зв`язку із коливанням середньозваженої ціни на ринку, що підтверджується експертним висновком №В-190 від 25.07.2022/

Як убачається із експертного висновку Вінницької торгово-промислової палати від 25.07.2022 №В-190 завданням експертизи визначено надання інформації щодо зміни вартості (у відсотках) середньозваженої ціни електричної енергії на ОЕС та РДН з порівнянням липня місяця (за 2 декади (20 днів)) 2022 року відносно червня місяця (за 2 декади (20 днів)) 2022 року в торговій зоні - ОЕС України згідно інформації ДП «Оператор ринку» по результатам торгів на РДН (ринок доба наперед).

За результатом проведеної експертизи експертом зазначено наступні результати дослідження: згідно з завданням експертизи та на підставі інформації офіційного сайту АТ «Оператор ринку», https://www.oree.com.ua встановлено:

1. Середньозважена ціна на РДН в торговій зоні ОЕС України за 2 декади (20 днів) липня місяця 2022 року склала 2 592,55 (грн/МВт.год)

2. Середньозважена ціна на РДН в торговій зоні ОЕС України за 2 декади (20 днів) червня місяця 2022 року склала 2 254,73 (грн/МВт.год)

3. Зміна середньозваженої ціни електричної енергії за 2 декади (20 днів) липня місяця 2022 року відносно середньозваженої ціни за 2 декади (20 днів) червня місяця 2022 року в торговій зоні ОЕС України на РДН (ринок доба наперед), згідно інформації ДП «Оператор ринку» за результатами торгів складає зокрема: відсоток зростання вартості електричної енергії 14,98%.

Відповідно до пункту 1 приміток експертного висновку всі дані в експертному висновку наведені виходячи з результатів пошуку інформації, отриманої на дату складання висновку та носять інформаційний характер.

Пошук інформації на ринку електричної енергії проводився за допомогою ГМ Інтернет на офіційному сайті ДП «Оператор ринку» https://www.oree.com.ua згідно постановленої задачі замовником експертизи (розділ «Джерела інформації» експертного висновку) (т. 1 а.с.57-58).

Згідно додаткової угоди № 1 від 08.09.2022 року сторони погодили, що ціна електричної енергії становить 3,622060 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

У свою чергу, згідно додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 року ціна електричної енергії становить 3,781783 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

Судом установлено, що наданий відповідачем-1 експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати від 25.07.2022 №В-190 не підтверджує обставину коливання ціни на дату укладення спірних додаткових угод, оскільки містить порівняння середньозважених цін на РДН за 20 днів липня 2022 і 20 днів червня 2022, фактично не містить інформації про коливання ціни на електричну енергію на ринку за відповідні періоди між укладенням додаткових угод № 1 (08.09.2022), № 2 (09.09.2022) та датою укладення договору (28.02.2022), а лише відображає інформацію електронних торгів станом на певні періоди.

Суд також зауважує, що за результатом проведеної експертизи експертом Вінницької торгово-промислової палати у експертному висновку зазначено середньозважену ціну на РДН у одиницях виміру - грн/МВт.год, тоді як згідно умов договору ціна за одиницю електричної енергії встановлена у грн/кВт.год.

Судом взято до уваги, що у наданому відповідачем-1 висновку торгово-промислової палати на підтвердження підстав для укладення спірних додаткових угод відсутній аналіз ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору, дати укладення попередньої додаткової угоди чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Верховним Судом у постанові від 27.07.2021 у справі № 922/2030/20 зауважено, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

При кваліфікації спірних правовідносин судом також враховано, що наданий відповідачем висновок Вінницької торгово-промислової палати містить результати дослідження за завданням замовника (відповідача) щодо зміни вартості у відсотках середньозважених цін на РДН (ринок доба наперед) за порівняльні періоди, однак у преамбулі договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.02.2022 року та заяві приєднання сторони зазначили, що керуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 та Законом України «Про публічні закупівлі».

Разом з тим, згідно підпункту 1.1.1 Правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затверджених Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 308 (у редакції постанови НКРЕКП від 24.06.2019 № 1169) ці Правила визначають взаємовідносини, що виникають між учасниками ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку (далі - учасник РДН/ВДР) та оператором ринку (далі - ОР), а також визначають порядок реєстрації учасників РДН/ВДР, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» (далі - РДН) і внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), порядок організації та проведення торгів РДН і торгів ВДР, порядок визначення ціни на електричну енергію, проведення розрахунків на РДН і ВДР, визначення вартості послуг ОР та порядок їх оплати, розкриття інформації та оприлюднення інформації, порядок врегулювання спорів між ОР та учасниками РДН/ВДР, порядок внесення змін до цих Правил.

Згідно пункту 1.1.2. дія цих Правил поширюється на ОР, учасників РДН/ВДР, суб`єктів господарювання та осіб, що мають намір стати учасниками РДН/ВДР.

За змістом пункту 1.7.3. правил кожний учасник РДН/ВДР використовує інформацію, отриману в ході підготовки та проведення торгів, виключно для участі на торгах та для власних потреб.

Договір закупівлі електричної енергії споживачу від 28.02.2022 року, укладений між відповідачами не містить застережень, що постачальник є учасником ринку РДН/ВДР та, що Правила ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку поширюються на правовідносини сторін.

У постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2019 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 16.02.2019 у справі № 910/6790/18 зазначено, що внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни товару на ринку, при цьому таке коливання повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі N 924/674/21, від 22.06.2022 у справі N 917/1062/21 вказував, що використання для змін істотних умов договору закупівлі довідок із відсутністю відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, відсутністю аналізу вартості товару на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору є неправомірним.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21 виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Судом установлено, що пропозиція відповідача-1 про зміну ціни договору не містила документального підтвердження, що відсоток збільшення ціни за одиницю товару не перевищує відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку.

Відповідач-1 не обгрунтував розміру ринкової ціни електричної енергії на дату укладення договору, що нівелює його посилання на значне збільшення такої ціни.

Інших документів, які би підтверджували коливання ціни на ринку у бік збільшення, як документально-обгрунтованої підстави для укладення спірних додаткових угод відповідачем-1 під час укладення спірних додаткових угод не надано.

Судом також враховано, що під час звернення відповідача-1 до відповідача-2 із пропозицією щодо внесення змін до договору в частині збільшення ціни на електричну енергію, відповідач-1 лише зазначив про коливання ціни на ринку, проте не надав доказів та не обгрунтував належним чином тієї обставини, що підвищення ціни на ринку об`єктивно унеможливлювало виконання договору за ціною запропонованою у комерційній пропозиції під час процедури закупівлі та визначеної у договорі закупівлі та не повідомив жодних причин, через які виконання укладеного договору стало для постачальника надалі вочевидь невигідним.

З наведеного слідує, що під час укладення додаткової угоди № 1 від 08.09.2022, додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 сторонами договору було порушено вимоги пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині належного підтвердження коливання ціни на ринку у бік збільшення.

Судом також враховано, що відповідно до умов договору закупівлі та вимог Закону України "Про публічні закупівлі" кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Водночас, як додаткова угода № 1 від 08.09.2022 року, так і додаткова угода № 2 від 09.09.2022 року укладені відповідачами на підставі однієї пропозиції відповідача-1 та одного і того самого документа - висновку Вінницької торгово-промислової палати від 25.07.2022 №В-190.

Приймаючи до уваги, що спірні додаткові угоди укладені на підставі єдиної підстави, сторонами фактично 08.09.2022 та 09.09.2022 року вчинено поділ відсотка загального збільшення ціни шляхом укладення двох додаткових угод, пунктом 3 яких передбачено, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.09.2022 року та враховуючи, що загальне збільшення ціни на електричну енергію від ціни погодженої у договорі становить 13,54%, суд дійшов висновку, що сторонами не дотримано вимоги пункту 2 Порядку внесення змін до договору (додаток № 4 до договору) в частині надання постачальником належного та документального обґрунтування коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення на ринку та пункту 3.2.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії, внаслідок чого укладення додаткової угоди № 1 від 08.09.2022 та додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 року відбулося з порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

При укладенні додаткових угод відповідачем-1 належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії в період виконання умов договору та ціна за одиницю товару загалом була збільшена на 13,54%, що становить більше 10 % від тієї ціни, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Положеннями частини 5 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що замовники, учасники процедур закупівлі повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.

Суд зауважує, що беручи участь у процедурі публічних закупівель, відповідач-1 самостійно запропонував ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, усвідомлював свої комерційні ризики щодо поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності обгрунтованих підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано замовником під час визначення переможця закупівлі та підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі". Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що необхідність внесення змін до договору в частині зміни ціни електричної енергії у бік збільшення не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Положеннями частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що додаткова угода № 1 від 08.09.2022, додаткова угода № 2 від 09.09.2022 року до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 закупівлі електричної енергії споживачу укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для визнання вказаних додаткових угод недійсними на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь Гайсинської міської ради безпідставно сплачених коштів суд враховує таке.

Положеннями частини 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Застосування реституції спрямоване на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов первісної редакції договору.

Згідно із комерційною пропозицією (додаток № 3 до договору) ціна за 1 кВт/год становить 3,330753 грн. з ПДВ.

Як убачається із підписаних відповідачами актів прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії, платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи та не спростовано сторонами за період березень-вересень 2022 року постачальником поставлено, а КП "Гайсинводоканал" прийнято 713 322 кВт/год. електричної енергії та сплачено 2 415 420,47 гривень з ПДВ.

Згідно акту прийняття - передавання товарної продукції - активної електричної енергії за вересень 2022 року постачальником поставлено, а КП "Гайсинводоканал" прийнято 87624 кВт/год. електричної енергії та сплачено 331 374,97 гривень з ПДВ.

З урахуванням ціни електричної енергії погодженої сторонами під час укладення договору відповідач-2 за спожитий обсяг електричної енергії у вересні повинен був сплатити 291 853,90 гривень з ПДВ (3,330753 грн за 1 кВт/год з ПДВ за 87624 кВт/год ).

Таким чином, за договором закупівлі КП "Гайсинводоканал" безпідставно сплачено на користь ТОВ "Енера Вінниця" 39 521,07 гривень (331 374,97 грн-291 853,90 грн. = 39 521,07 грн)., ніж визначено сторонами у договорі без урахування додаткових угод.

Враховуючи визнання судом недійсними додаткових угод № 1, № 2, підстава для отримання відповідачем-1 коштів в сумі 39 521,07 гривень відпала, отже зазначені кошти є такими, що були безпідставно отримані відповідачем-1, а тому у відповідності до статей 216, 1212 ЦК України підлягають поверненню.

Судом установлено, що доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Судом враховано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22 у подібних правовідносинах щодо наявності підстав для визнання додаткових угод недійсними в результаті необґрунтованого збільшення ціни в період виконання умов договору про публічні закупівлі, та як наслідок - для стягнення безпідставно отриманих за такими додатковими угодами коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 918/323/23, від 03.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 12.03.2025 у справі № 924/524/24.

Суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача-1 на користь Гайсинської міської ради - як розпорядника бюджетних коштів безпідставно отриманих коштів за додатковими угодами, які визнано судом недійсними, в частині різниці вартості поставленої електричної енергії за ціною, визначеною під час укладення договору та вартості електричної енергії за додатковими угодами, які визнано судом недійсними пропорційно до обсягу спожитої електричної енергії та здійснених відповідачем-2 платежів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 на користь Гайсинської міської ради в дохід місцевого бюджету безпідставно отриманих коштів у сумі 39 521,07 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене, суд не надає детальної відповіді на кожний аргумент та довід учасників справи, оскільки такі доводи та аргументи не впливають на висновки суду у цій справі.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачами не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 2886 від 12.12.2024 сплачено судовий збір у розмірі 9 084,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно вимог частини 1 статті 130 ГПК України, частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем-1 до початку розгляду справи по суті позову у частині вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 09.09.2022 та визнання вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 13 995,58 гривень, суд дійшов висновку, що судовий збір у сумі 1 293,11 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за заявлені у цій частині вимоги) підлягає поверненню платнику з Державного бюджету України відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України та частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Витрати по сплаті судового збору у сумі 7 790,89 гривень відповідно до статей 129, 130 ГПК України покладаються на відповідачів та підлягають стягненню на користь платника Вінницької обласної прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 08.09.2022 до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця".

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 09.09.2022 до договору № ГА-200100 від 28.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Комунальним підприємством "Гайсинводоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359) на користь Гайсинської міської ради (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця 1 Травня, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 03084523) в дохід місцевого бюджету 39 521,07( тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одну гривню, 07 копійок) безпідставно отриманих коштів.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (21037, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 131, ідентифікаційний код юридичної особи 41835359) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 4 762,89 гривень (чотири тисячі сімсот шістдесят дві гривні, 89 копійок) судових витрат на сплату судового збору.

6. Стягнути з Комунального підприємства "Гайсинводоканал" (23700, Вінницька область, місто Гайсин, вулиця Паркова, будинок 31, ідентифікаційний код юридичної особи 36595337) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 3 028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень) судових витрат на сплату судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. Повернути Вінницькій обласній прокуратурі (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 293,11(однієї тисячі двісті дев`яносто три гривень, 11 копійок).

9. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

11. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 30 травня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Гайсинській окружній прокуратурі; ;

3, 4, 5, 6, 7 - Вінницькій обласній прокуратурі, позивачам, відповідачам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.