РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2025Справа № 910/3436/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Управління поліції охорони в Чернівецькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОБОРОНЕКСПОРТ»

про стягнення 16 933, 20 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Управління поліції охорони в Чернівецькій області звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОБОРОНЕКСПОРТ" про стягнення 16 933,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних на проведення господарської операції між сторонами з поставки товару, що позбавило позивача права на отримання податкового кредиту на суму 16 933,20 грн.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

27.03.2025 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України,рРозгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

14.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договорів поставки № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 та № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 сплатило ТОВ «Укроборонекспорт»: 97599 грн. 60 коп., у тому числі ПДВ - 16266 грн. 60 коп., згідно рахунку- фактури № 62 від 15.09.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 7549 від 15.09.2023; 3999 грн. 60 коп., у тому числі ПДВ - 666 грн. 60 коп.. згідно рахунку-фактури № 63 від 15.09.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 7550 від 15.09.2023.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар, що підтверджується видатковими накладними, а саме: видаткова накладна № 102 від 20.09.2023; видаткова накладна№ 103 від 20.09.2023.

Позивач стверджує, що в супереч ст. 201 Податкового кодексу України, відповідачем не зареєстровані податкові накладі згідно вказаних оплат на суму 16933,20 грн, відтак у зв`язку з бездіяльністю відповідача, УПО Чернівецької області втратило право на податковий кредит на вказану суму.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Укроборонекспорт» завданих збитків у розмірі 16933,20 грн.

Позиція відповідача

Відповідач у відзив заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що умови договорів поставки № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 та № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 не передбачають жодної відповідальності за не підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, передбачені Податковим кодексом України.

Відповідач вважає, що на виконання своїх зобов`язань за договором №176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 та № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023: 15.09.2023 склав податкову накладну №17 02.10.2025, тобто у передбачені Податковим кодексом строки, подав її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкової накладної податковим органом була зупинена; 15.09.2023 склав податкову накладну №18 02.10.2025, тобто у передбачені Податковим кодексом строки, подав її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкової накладної податковим органом була зупинена.

Отже, за доводами відповідача, останній виконав свої зобов`язання щодо складання податкових накладних та подання їх для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Відповідач звернув увагу, що оскільки реєстрація податкових накладних №17 від 15.09.2023 року і №18 від 15.09.2023 року були зупинені податковим органом 03.10.2023 року, позивач протягом 347 днів з моменту розблокування податковим органом реєстрації податкових накладних має право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі вказаних податкових накладних.

У запереченнях відповідач посилався на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачу було завдано збитків, зокрема позивач не надав матеріалів податкової перевірки відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, які б підтверджували, що позивачу було відмовлено у включенні сум ПДВ зазначених відповідачем в податкових накладних №17 від 15.09.2023 і №18 від 15.09.2023 до складу податкового кредиту та/або нараховані штрафні санкція за включення сум ПДВ зазначених відповідачем в податкових накладних №17 від 15.09.2023 року та №18 від 15.09.2023 року до складу податкового кредиту.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Управлінням поліції охорони в Чернівецькій області (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укроборонекспорт» (надалі - відповідач, постачальник) були укладені договори поставки № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 та № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 (надалі - договори), згідно умов яких, постачальник передає у власність покупцеві товар.

Найменування, кількість товару, ціна за одиницю товару вказуються в рахунку-фактурі (п. 1.2 договорів).

Загальна вартість товару за договором № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 згідно з Додатком № 1 складає 97 599,60 грн у тому числі ПДВ (20%) -16 599,60 грн (п. 2.1. договору № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023).

Загальна вартість товару за договором № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 згідно з Додатком № 1 складає 3 999,60 грн у тому числі ПДВ (20%) - 666,60 грн (п. 2.1. договору № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 ).

Відповідно до пункту 2.5. та пункту 2.6. договорів оплата послуг здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів у розмірі 100% передоплати обумовленої ціни, відповідно до виставленою рахунку, на розрахунковий рахунок постачальника.

Постачальник зобов`язаний складати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в електронній формі на дату виникнення податкових зобов`язань та реєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних з дотриманням вимог Податкового кодексу України щодо складання та строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних.

На виконання умов договору № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 позивач здійсним оплату на користь відповідача на загальну суму 97 599,60 грн, з яких загальний розмір податку на додану вартість складає 16 266,60 грн, що підтверджується з платіжною інструкцією № 7549 від 15.09.2023, згідно рахунку-фактури № 62 від 15.09.2023.

На виконання умов договору № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 позивач здійсним оплату на користь відповідача на загальну суму 3 999,60 грн, з яких загальний розмір податку на додану вартість складає 666,60 грн, що підтверджується з платіжною інструкцією № 7550 від 15.09.2023, згідно рахунку-фактури № 63 від 15.09.2023.

Відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 101 599,20 грн, у томі числі 16 933,20 грн ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №102 від 20.09.2023 та № 103 від 20.09.2023.

30.07.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією № 732/43/44/13/01-2024 від 29.07.2024 про відшкодування збитків в сумі 16 993,20 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 201 Податкового кодексу України відповідач не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач втратив право на внесення сплаченої суми ПДВ в розмірі 16 933,20 грн до податкового кредиту.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій: № 7550 від 15.09.2023 та № 7549 від 15.09.2023 підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у загальній сумі 101 599,20 грн, з яких загальний розмір податку на додану вартість складає 16 933,20 грн.

У свою чергу, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 101 599,20 грн, у томі числі 16 933,20 грн ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №102 від 20.09.2023 та № 103 від 20.09.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Підпунктом 14.1.60. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1., 198.2., 198.6. статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже з огляду на положення статті 201 ПК України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних.

Заперечуючи проти задоволення вимог відповідач зазначив, що виконав свої зобов`язання щодо складання податкових накладних та подання їх для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем сформовано та відправлено 02.10.2023 на реєстрацію податкові накладні № 17 від 15.09.2023 та № 18 від 15.09.2023 з оплати поставленого товару згідно договорів поставки № 176/УО/Ф/2023 від 15.09.2023 та № 177/УО/Ф/2023 від 15.09.2023.

Відповідно до квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 03.10.2023, контролюючим органом зупинено реєстрацію податкових накладних відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України та було запропоновано відповідачу надати пояснення та документи для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Суд звертає уваг, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків є - доведеність вини та протиправних дій відповідача, тобто саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних. При цьому зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.03.2020 у справі № 911/224/19.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 у справі №910/20686/20 зазначив, що факт вчинення відповідачем податкового правопорушення у справі про стягнення збитків може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, а подані у справу до позову докази, які підтверджують виконання господарських операцій, докази у вигляді податкових накладних, податкових декларацій, розрахунків коригування, рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/334/22 дійшов висновків про те, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем. Хоча обов`язок відповідача зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, але саме невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Докази у вигляді податкових накладних, податкових декларацій, розрахунків коригування, рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідач у строки, передбачені п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, склав та подав на реєстрацію податкові накладні, реєстрація яких у подальшому була зупинена та запропоновано податковим органом відповідачу надати пояснення та копії документів.

Отже, відповідачем здійснювались дії для реєстрації податкових накладних, наведене свідчить про відсутність вини ТОВ «УКРОБОРОНЕКСПОРТ» у невиконанні визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Поряд з тим, абзацом 4 пункту 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (абз. 7 п. 198.6 статті 198 ПК України).

З огляду на те, що реєстрація податкових накладних №17 від 15.09.2023 та №18 від 15.09.2023 були зупинені податковим органом, позивач не втратив свого права на включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 16 993,20 грн.

Отже, за відсутності в діях відповідача усіх елементів складу господарського правопорушення правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі відсутні.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню, а тому враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Управління поліції охорони в Чернівецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОБОРОНЕКСПОРТ».

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 02.06.2024.

Суддя О.В. Гулевець