ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. Справа№ 44/258-б (910/15014/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності відповідача Прокопенка А.А. особисто

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокопенка Анатолія Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року

у справі №44/258-б(910/15014/24) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна

компанія "Автомобільні дороги України"

до Фізичної особи-підприємця Прокопенка Анатолія Анатолійовича

про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості у розмірі 86 458,16 грн.

в межах справи №44/258-б

за заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна

компанія "Автомобільні дороги України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б (910/15014/24) задоволено позов частково, розірвано договір оренди нерухомого майна №39-07 від 24.07.2023, укладений між ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та ФОП Прокопенком А.А., зобов`язано ФОП Прокопенка А.А. повернути за актом приймання-передачі на користь ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" орендоване нерухоме майно за Договором оренди нерухомого майна №39-07 від 11.09.2023, що розташоване за адресою: Київська обл., м. Яготин, вул. Київська, 89, присуджено до стягнення з ФОП Прокопенка А.А. на користь ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованість в розмірі 65164,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 006,17 грн., 3 % річних в розмірі 1 638,94 грн., пеню в розмірі 9 842,98 грн., судовий збір в розмірі 5 870,66 грн., в іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ФОП Прокопенко А.А. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б (910/15014/24) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 25.03.2025 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Прокопенка А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б (910/15014/24), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №44/258-б(910/15014/24).

03.04.2025 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №44/258-б(910/15014/24)/1843/25 від 01.04.2025 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 08.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Прокопенка А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б(910/15014/24), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 28.05.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданій 30.04.2025 заяві позивач просить відхилити апеляційну скаргу.

Скаржник в судовому засіданні 28.05.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просили її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б (910/15014/24) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач та його представники в судове засідання не з`явились, подавши до його початку клопотання про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

28.05.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва на стадії процедури санації, введеної ухвалою суду від 25.02.2013 року, перебуває справа №44/258-б про банкрутство ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", провадження у якій порушено за заявою ДП "Київський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

У грудні 2024 року ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду міста Києва у межа справи про банкрутство з позовом до ФОП Прокопенка А.А. про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості у розмірі 86 458,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежними виконанням відповідачем умов укладеного з позивачем договору оренди нерухомого майна.

За наслідками розгляду заявлених позовних вимог оскаржуваним рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б(910/15014/24) позов задоволено частково.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог належними та допустимими доказами, зменшивши, при цьому, лише розмір заявленої до стягнення пені.

ФОП Прокопенко А.А. з даним рішенням не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника, він не несе відповідальність за несплату орендної плати за договором через неможливість з об`єктивних причин використовувати таке майно.

Переглянувши в апеляційному порядку законність винесення прийнятого рішення, судова колегія вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування такого рішення суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.07.2023 року між ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (далі - орендодавець, позивач) та ФОП Прокопенком А.А. (далі - орендар, відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна №39-07 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 108,0 кв.м., що обліковується на балансі філії "Київське ДЕУ" ДП "Київський Облдорупр" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вартість якого станом на 31.05.2023 становить 406 700,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п.2.1 договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору, згідно з Актом приймання-передачі майна за вартістю, визначеною незалежною оцінкою.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі незалежної оцінки, із застосуванням річної орендної ставки в розмірі 15% і становить за базовий місяць розрахунку - травень 2023 року 5109,17 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до першого місяця оренди та на індекс інфляції за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, відповідно до наданих орендодавцем рахунків.

Умовами п. 3.2 договору передбачено, що орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до наданих балансоутримувачем рахунків. Відсутність рахунків не звільняє орендаря від обов`язку своєчасно сплачувати орендну плату згідно із п.3.1, 4.2. договору.

У разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за Актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою та іншими платежами, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції (п. 3.5 договору).

Відповідно до п.4.2. договору орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, суму податку на додану вартість, суму податку на нерухоме майно, суму відшкодування плати за комунальні та інші послуги (якщо такі надаються), плату за послуги, які надає балансоутримувач (якщо такі надаються) та компенсацію податку на землю шляхом щомісячних перерахувань до 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до наданих балансоутримувачем рахунків та надавати орендодавцю інформацію про перерахування орендної плати.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання обома сторонами. (п. 10.1 договору).

Згідно матеріалів справи, 24.07.2023 року між сторонами укладено Акт приймання-передачі основних засобів, за яким відповідачу передано в строкове платне користування об`єкт договору оренди, а саме: гараж площею 108,0 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, м. Яготин, вул. Київська, 89. Також у справі наявні докази оплати орендних платежів за липень 2023 року на суму 1 321,07 грн. та за серпень на суму 6 056,97 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 01.09.2024 року у нього утворилась заборгованість розмірі 65 164,78 грн., тобто більш ніж за три місяці, як наслідок, в судовому порядку просить суд розірвати укладений між сторонами договір, повернути майно та стягнути суму основної заборгованості, інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Отже, предметом спору у даній справі є питання наявності чи відсутності підстав для розірвання договору та стягнення суми заборгованості за ним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, суд наголошує, що згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми ч.6 ст.762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/1248/18, №914/2264/17, №910/13158/20.

Слід зазначити, що звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується відповідачем, 24.07.2023 між сторонами було підписано договір оренди №39-07 нерухомого майна та акт приймання передачі гаражу в строкове користування.

Разом з тим, як стверджує відповідач, підписання договору та акту відбувалося в місті Києві без передачі ключів від орендованого приміщення. Передача ключів мала відбутися наступного дня біля орендованого приміщення, однак 25.07.2023 року передача ключів не відбулася та на телефоні дзвінки відповідача ніхто із представництва позивача не відповідав. Отже, як зазначає скаржник, відповідач не мав доступу до орендованого приміщення.

На підтвердження вказаних обставин, в матеріалах справи міститься заява відповідача від 26.07.2023 про усунення порушень у користуванні орендованим приміщенням та надання ключів від орендованого приміщення, якою він звернувся до відповідача з проханням надати ключі від орендованого приміщення в строк до 05.08.2023 року. Зазначені у заяві вимоги орендодавцем не виконано, жодної відповіді не надано.

Крім того, 01.09.2023 року відповідач повторно звернувся із заявою до позивача та повідомив його про не можливість використання приміщення через відсутність ключів від нього. При цьому, на виконання вимог пункту 4.12. Договору оренди відповідач повідомив про припинення використання орендованого майна та просив вважати договір оренди розірваним за згодою сторін. До вказаної заяви відповідач надав проект додаткової угоди про розірвання договору оренди нерухомого майна за згодою сторін. Вказаний лист також залишився без відповіді позивача.

Згадані листи-заяви направлено позивачу за адресою: 02121, м. Київ, вул. Світла, 3 засобами поштового зв`язку рекомендованим цінним листом з описом вкладення, про свідчать відповідні описи №445 та №323 з відбитками штемпеля відділення поштового зв`язку.

Суд апеляційної інстанції враховує усталену позиції Верховного Суду, згідно якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку відповідача, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 04.03.2021 у справі №910/6835/20, від 26.05.2021 у справі №916/1176/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 25.11.2021 у справі №873/41/21, від 23.06.2022 у справі №914/2265/20, від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 19.04.2023 у справі №920/256/22, від 04.05.2023 у справі №910/12087/21, від 09.05.2023 у справі №910/2852/22.

Таким чином, оскільки юридична особа зобов`язана забезпечувати своєчасне отримання кореспонденції за адресою свого місцезнаходження, то твердження суду в оскаржуваному рішенні, що з моменту відправлення листів позивачу відповідачем не було вжито дій щодо перевірки отримання вказаних листів позивачем, а також будь-яких інших заходів, спрямованих на інформування позивача про розірвання договору, є помилковими.

Крім того, факт невикористання відповідачем орендованого приміщення з огляду на непередання йому з моменту підписання договору ключів від гаража та через зняття покрівельного даху внаслідок стихійного лиха підтверджується також актом представника філії "Київське ДЕУ" Підстрепи М.В. від 28.10.2023, його заявою від 25.12.2024 та відповідною фотографією пошкодженого майна.

Присутній в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач надав суду усні пояснення, в яких повідомив обставини укладення спірного договору оренди, сплати орендних платежів за частину липня і за серпень та перемовин, які відбувались між сторонами з приводу передачі ключів, а також підтвердив факт невикористання ним орендованого приміщення з огляду на не передання з моменту підписання договору ключів від гаража та через зняття покрівельного даху внаслідок стихійного лиха.

Представник позивача, в свою чергу, в судове засідання не з`явився, жодних обґрунтувань та доказів на підтвердження власної правової позиції не надав, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі доводів відповідача щодо не передання йому ключів від гаража не спростував, зазначивши лише про те, що листи від відповідача не отримував, а Підстрепа М.В. не має повноважень діяти від імені філії "Київське ДЕУ".

Водночас, ані витягу з журналу вхідної кореспонденції, ані статуту позивача, ані положень про філію "Київське ДЕУ" матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні ґрунтовні сумніви щодо дійсності фактичних обставин справи, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, а тому оскільки приміщення за договором оренди від 24.07.2023 відповідач дійсно не використовував, обов`язок зі сплати орендної плати у розмірі 65 164,78 грн. у нього відсутній, як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та в частині похідних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Щодо вимог про розвівання договору, то колегія суддів зазначає наступне.

Орендодавець має право розірвати договір у разі порушення орендарем вимог п.4.2. та п.п.5.1-5.5 цього Договору (п.7.3 договору).

Відповідно до п.10.4 договору договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін, за погодженням сторін та за рішенням господарського суду у випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 10.8 договору передбачено, що сторони погоджуються, що договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар систематично (більше двох разів) порушує термін здійснення будь-яких платежів за цим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Оскільки у даній справі колегією суддів встановлено обставини, які є підставою для звільнення відповідача від зобов`язання сплачувати позивачу орендну плату з незалежних від нього причин внаслідок неможливості використовувати таке майно, суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про розірвання договору оренду з мотивів неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за таким договором.

Господарський суд міста Києва наведених вище фактичних обставин справи у їх сукупності, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом, а відтак наявні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із частинами 1, 4, 8 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання через систему "Електронний суд" апеляційної скарги у розмірі 7044,79 грн. (5870,66х150%х0,8) згідно ст.129 ГПК України покладаються на позивача шляхом їх стягнення з ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ФОП Прокопенка А.А.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокопенка Анатолія Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б(910/15014/24) задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №44/258-б(910/15014/24) скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3, ідентифікаційний код 33096517) на користь Фізичної особи-підприємця Прокопенка Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 044,79 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

7.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 03.06.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков