ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025м. ДніпроСправа № 904/4124/24
За позовом Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача-1: Державного підприємства "Дніпродіпрошахт", м. Дніпро

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Київ

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепр-Бизнес-Люкс", м. Донецьк

відповідача-4: ОСОБА_2 , м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Міністерство енергетики України, м. Київ

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини нерухомого майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки, скасування запису про державну реєстрацію обтяження

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Янкіна Г.Д.

Представники:

Від позивача: Пономаренко В.С., самопредставництво (в режимі відеоконференції)

Від відповідача-1: не з`явився

Від відповідача-2: Кощеєва К.М., адвокат, ордер серії АЕ № 1348257 від 07.01.2025

Від відповідача-3: не з`явився

Від відповідача-4: Михальчук О.В., адвокат, ордер серії АІ № 1722520 від 10.10.2024 (в режимі відеоконференції)

Від третьої особи: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У :

Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.10.2008, укладений між ДВАТ "Дніпродіпрошахт" та ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., зареєстрований в реєстрі за №2659;

- витребувати на користь Фонду державного майна України у ОСОБА_1 з незаконного володіння частину нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 33368752, дата державної реєстрації 24.09.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- визнати недійсним договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т. В., укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель), рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в реєстрі:43397884;

- скасувати запис про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т. В., укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель), рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в реєстрі: 43397884.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що під час підготовки до приватизації єдиного майнового комплексу державного підприємства "Дніпродіпрошахт" виявлено факт незаконного вибуття із державної власності об`єктів нерухомого майна, а саме адміністративної будівлі з прибудовами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Договору купівлі-продажу від 10.10.2008, майно було незаконно відчужено на користь ТОВ "Днепр-Бізнес-Люкс". В подальшому право власності на майно було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2009.

24.09.2019, згідно договору дарування ОСОБА_2 відчужила майно на користь ОСОБА_1

09.08.2021 спірне майно було передано в іпотеку в забезпечення виконання умов договору позики від 09.08.2021 на суму 30 000,00грн, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Оскільки нерухоме майно вибуло із володіння позивача поза його волею, ФДМ України просить витребувати майно із незаконного володіння останнього набувача, ОСОБА_1 .

Також позовна заява містить клопотання:

- про витребування у приватного нотаріуса Касарєвої-Соловей Тетяни Вячеславівни належним чином засвідченої копії договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Тетяною Вячеславівною, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель).

- про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 .

Відповідач-1, ДП "Дніпродіпрошахт", позовні вимоги визнає та зазначає, що нерухоме майно відноситься до такої категорії майна, відчуження якої прямо заборонено Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", ДВАТ "Дніпродіпрошахт" є підприємством, що не підлягає приватизації, а отже не може вчиняти дії стосовно відчуження державного майна, переданого до його статутного фонду.

Відповідач-2, ОСОБА_1 , просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

- справа № 932/779/22 з тотожнім складом учасників та позовними вимогами з приводу того самого предмету спору розглядалась в 2022-2023 роках Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 10.10.2008 державне підприємство "Дніпродіпрошахт" не було державним унітарним підприємством, а майно не перебувало у державній власності;

- встановлена законом заборона приватизації об`єктів державної власності не поширюється на спірне майно, оскільки власником цього майна є суб`єкт господарювання ДВАТ "Дніпродіпрошахт", а держава є власником виключно корпоративних прав товариства, набутих в результаті корпоратизації, що спростовує доводи позивача про недійсність договору від 10.10.2008;

- спірне майно було продано на користь ТОВ "Днепр-Бізнес-Люкс" з дотриманням вимог Порядку відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803; згода на відчуження спірного майна надана Міністерством вугільної промисловості України;

- Відповідач-2 заявляє про застосування до спірних відносин позовної давності, позаяк Фонд державного майна України звернувся до суду з позовом за спливом 17 років.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зазначає, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума судових витрат, які ОСОБА_1 поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом цієї справи, становить 80 000,00грн (а.с.116-117 том 1).

Відповідач-3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Днепр-Бизнес-Люкс", відзиву на позов не надав.

Відповідач-4, ОСОБА_2 , просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає, що продаж майна відбувся відповідно до вимог чинного законодавства; заявляє про застосування до спірних відносин позовної давності.

Письмові пояснення ОСОБА_2 містять попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00грн.

Третя особа письмові пояснення на позовну заяву не надала.

У відповіді на відзив відповідача-2 ( ОСОБА_1 ) позивач повністю підтримує позовні вимоги, вважає, що нерухоме майно було відчужено з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2024 справу №904/4124/24 передано на розгляд судді Новіковій Р.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2024 (суддя Новікова Р.Г.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.10.2024.

Ухвалою суду від 16.10.2024 задоволено заяву судді Новікової Р.Г. від 16.10.2024 про самовідвід у справі №904/4124/24, справу №904/4124/24 передано для повторного автоматизованого розподілу з урахуванням спеціалізації суддів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року №485 у зв`язку із задоволенням заяви судді Новікової Р.Г. про самовідвід від розгляду справи, відповідно до пункту п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи по вх. № 4-3935/24 справи 904/4124/24.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2024 справу №904/4124/24 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 21.10.2024 справу №904/4124/24 прийнято до провадження; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 11.11.2024; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 .

14 жовтня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову (вх. суду №47686/24 від 14.10.2024).

Ухвалою суду від 21.10.2024 заява позивача задоволена, вжито заходів до забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо нежитлових приміщень цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

16 жовтня 2024 року від відповідача-2, ОСОБА_1 , до господарського суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство енергетики України.

Ухвалою суду від 11.11.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Міністерство енергетики України, відкладено підготовче засідання на 16.12.2024.

11.11.2024 ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо порушення заборони на відчуження майна; щодо неналежного відповідача та неналежного способу захисту.

22.11.2024 позивач надав письмові заперечення на пояснення відповідача-2.

28 листопада 2024 року через систему "Електронний суд" від представника третьої особи-1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року заяву представника третьої особи-1, адвоката Михальчук О.В., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

22 листопада 2024 року до господарського суду надійшли від позивача заперечення на пояснення відповідача-2.

25 листопада 2024 року від позивача надійшли клопотання про долучення доказів направлення на адресу третьої особи-2 копії позовної заяви з додатками та заява про залучення співвідповідача.

Ухвалою суду від 16.12.2024 судом залучено до участі у справі у якості відповідача-4: ОСОБА_2 : відкладено підготовче засідання у справі на 13 січня 2025 року.

10.01.2025 позивач надав додаткові пояснення по справі щодо застосування приписів статті 216 Цивільного кодексу України та позовної давності до спірних відносин.

З 13.01.2025 оголошено перерву до 03.02.2025, з 03.02.2025 до 03.03.2025.

Ухвалу суду від 03.03.2025 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету третьої особи 04.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 34 том 3).

Ухвалою суду від 04.03.2025 повторно зобов`язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савчук Олену Анатоліївну надати до суду належним чином завірені документи нотаріальної справи щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 10.10.2008, реєстр. №2659, номер Витягу про реєстрацію права власності: 21279014, дата державної реєстрації 16.12.2008, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25805967, та всі супровідні документи, в т.ч., але не обмежуючись: погодження/дозвіл Міністерства вугільної промисловості України, погодження/дозвіл Фонду державного майна України, зокрема: Лист Міністерства вугільної промисловості України від 01.08.2008 № 951/02/02-02.

Згідно витягу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення №468, направлена судом на адресу приватного нотаріуса ухвала від 04.03.2025, отримана 21.03.2025.

Станом на 31.03.2025 витребувані судом матеріали надійшли до господарського суду.

У судовому засіданні, яке відбулось 24.03.2025 представник відповідача-4 відкликав клопотання про витребування доказів.

Відповідачі - 1, 3 та третя особа у підготовче засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили, про день, час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Ухвалою суду від 24.03.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 28.04.2025.

16.04.2025 від ОСОБА_1 та 21.04.2025 від ОСОБА_2 надійшли пояснення щодо вимоги позивача про витребування майна. Відповідачі - 2,4 зазначають, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12.03.2025 № 4292-ІХ, яким внесено зміни до положень статті 388 Цивільного кодексу України. За змістом цих приписів статті 388 ЦК України, держава не може витребувати майно від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 , на свою користь, оскільки:

нежитлові приміщення були передані на користь добросовісного набувача більш ніж 16 років потому;

з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача (ТОВ "Днепр-Бізнес-Люкс") минуло більше десяти років. Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

У судовому засіданні 28.04.2025 оголошено перерву до 26.05.2025.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.

У судовому засіданні 26.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши доводи представників позивача та відповідачів, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Дніпродіпрошахт" засноване на державній власності шляхом реорганізації - перетворення Державного відкритого акціонерного товариства "Дніпродіпрошахт", згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості України від 15 листопада 2010 року №456 "Про припинення діяльності ДВАТ "Дніпродіпрошахт" та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, перейменованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 травня 2020 року №425 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" (п.1.1. Статуту ДП "Дніпродіпрошахт", а.с.29-44 том 1).

Згідно листа № 02/02-022/439 від 27.07.2007 "Щодо відчуження основних засобів", Міністерство вугільної промисловості надано згоду на відчуження шляхом продажу майна ДВАТ "Дніпродіпрошахт" в порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с.118 том 1; а.с.85 том 3).

Листами від 12 вересня 2007 року №Д-91, від 22.05.22008 №д-43, ДВАТ "Дніпродіпрошахт" в особі голови правління Скляренка О.А. звернувся до Фонду Державного майна України з проханням надати додаткову згоду щодо відчуження цокольного поверху загальною площею 1150 кв.м. (2832,9кв.м.) будівлі, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Миронова, 15, шляхом продажу на конкурсних засадах (аукціон) за оціночною вартістю (а.с.120-121 том 1).

Фонд державного майна України розглянув листи ДВАТ "Дніпродіпрошахт" про надання додаткового погодження на відчуження цокольного поверху загальною площею 1150кв.м. та на відчуження нежитлових приміщень будівлі (літ.А1-5) площею 2832,9квм. Будівлі зазначив, що Порядок про відчуження об`єктів державної власності № 803 від 06.06.2007 не поширюється на відчуження майна, переданого у власність господарських товариств (листи від 01.10.2007 № 10-24-15842, від 13.06.2008 № 10-24-8438, а.с.123-124 том 1).

07 квітня 2008 року ДВАТ "Дніпродіпрошахт" на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду під час корпоратизації прийняло в господарське відання від Міністерства вугільної промисловості України державне майно, а саме об`єкти нерухомого майна згідно з переліком: Адміністративна будівля з прибудовами (Літ. А-4, А1-5, А11-1, А3-1, а3-1, а4-1, а2, а3, а4, а5, а6, а7, а8), допоміжні споруди: сарай (літ. В), гараж (літ. Г), навіс (літ. Д), сарай (літ. Е); адміністративна будівля з прибудовами (двоповерховою та триповерховою) літ. Б-3, Б1-3, Б2-3, Б3-2, Б4-1, Б5-3, Б6-1, Б7-1, Б8-2, б1, б11, що находяться за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (Європейська),15.

В газеті "Донеччина" №57 (15385) від 09.09.06 було опубліковане оголошення про проведення аукціону з відчуження спірного майна.

10 жовтня 2008 року на Донецькій товарній біржі "Південний Схід" проведено аукціон з продажу майна, що знаходиться на балансі ДВАТ "Дніпродіпрошахт". Переможцем лоту став ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс" (протокол №1 аукціону № 10, а.с.10 том 1).

10 жовтня 2008 року між ДВАТ "Дніпродіпрошахт", в особі директора-голови правління Скляренка О.А., який діяв на підставі Статуту, наказу Міністерства вугільної промисловості України № 88-к/к від 12.05.2008, листів Міністерства вугільної промисловості України від 27.07.2007 за № 01/02-02/439 та від 01.08.2008 за № 951/02/02-02, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.10.2008 (продавець) та ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", від імені якого діяв директор ОСОБА_3 (покупець), укладено договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, а саме:

нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22, 28-60, I, II, XIV загальною площею 1145,6 кв.м, ганок а2, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська,15 (а.с.14 том 1).

На виконання п.1.3. договору купівлі-продажу реєстровий № 2659 від 10.10.2008 складено Акт прийому-передачі від 17.11.2008, згідно якого ДВАТ "Дніпродіпрошахт" передав, а ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс" прийняв нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська,15 (а.с.15 том 1).

Продаж вчинено за суму 3 149 671,8грн (п.2.1. договору).

Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., реєстровий № 2659 від 10.10.2008.

В подальшому право власності на спірне майно було зареєстроване за відповідачкою, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, ВМО №292373, №292374, реєстр №3156 від 29 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Малихіною М.М., запис в Реєстрі здійснений 10 грудня 2009 року та присвоєно реєстраційний номер майна: 25805967.

Згідно з договором дарування, серія та номер: 2344, виданий 24 вересня 2019 року, посвідчений ПН Київського МНО Косарєвою Т.В., номер запису про право власності: 33368752, дата державної реєстрації 24 вересня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, право власності на спірне майно було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 .

09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, що посвідчений ПН Київського МНО Косарєвою-Соловей Т.В., за реєстровим № 2007.

Договір іпотеки укладено на виконання договору позики від 09.08.2021, який укладено між ОСОБА_1 (позичальникь) та ОСОБА_2 (позикодавець), строк виконання зобов`язань по повернення коштів 08 серпня 2026 року.

На спірне майно було накладено обтяження (рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09 липня 2021 року, номер запису про іпотеку в Реєстрі:43397884).

Наразі, зареєстрованим власником нежитлових приміщень є відповідач - ОСОБА_1 .

Згідно Акта приймання-передачі від 01.11.2022, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", затверджений головою Фонду державного майна України Умєровим Р.Е., із сфери управління Міністерства енергетики України до сфери управління Фонду державного майна України передано єдиний майновий комплекс Державного підприємства "Дніпродіпрошахт" (а.с.68-73 том 1).

Позивач зазначає, що нежитлові приміщення вибули з власності ДП "Дніпродіпрошахт" поза волею власника, тобто Держави в особі уповноваженого органу управління, всупереч установленій процедурі та за відсутності погодження Фонду Державного майна України, доводить суду нікчемність договору купівлі-продажу від 10.10.2008, укладеного за результатами аукціону, вважає, що договір порушує публічний порядок, а відтак недійсним в силу закону.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтею 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20) виснувала, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема у цивільних (господарських) відносинах, розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Враховуючи спірні правовідносини, стороною у цих правовідносинах є держава, інтереси якої представляє Фонд державного майна України.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.10.2008, укладений між ДВАТ "Дніпродіпрошахт" та ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., зареєстрований в реєстрі за №2659.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо недійсності договору купівлі-продажу позивач зазначає, що в процесі підготовки до приватизації з`ясовано, що спірне майно незаконно вибуло з державної власності. Позивач доводить суду нікчемність договору купівлі-продажу від 10.10.2008, укладеного за результатами аукціону, оскільки майно не підлягало приватизації, вважає, що договір порушує публічний порядок, є нікчемним, а відтак недійсним в силу закону.

У даній справі судом встановлено, що держава здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми з Державного проектного інституту "Дніпродіпрошахт" на Державне відкрите акціонерне товариство "Дніпродіпрошахт" і визначила розмір статутного капіталу останнього.

На момент передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду, таке майно мало статус державної власності.

Частиною 3 статті 145 Господарського кодексу України передбачено, що правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно.

Крім того, частиною 2 статті 325 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

У відповідності до частини 5 статті 141 ГК України (в редакції на час спірних правовідносин) види майна, що можуть перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Так, у відповідності до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" затверджено перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до якого увійшов ДВАТ "Дніпродіпрошахт".

За змістом ч. 9 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарські організації, створені на базі об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, до виключення їх з переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не можуть вчиняти дії стосовно майна, переданого до їх статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

З урахуванням приписів вищенаведених норм, спірне майно надавалося ДВАТ "Дніпродіпрошахт" для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку це майно залишається об`єктом права державної власності.

Зважаючи на вищевикладене, майно державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, не може належати юридичній особі на праві приватної власності (Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №927/735/16, від 14.02.2018 у справі №920/1077/16, від 28.03.2018 у справі 925/792/17, від 30.09.2018 у справі №915/825/16).

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ст. 167 ГК України).

Статтею 73 ГК України визначено, що майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Згідно ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворено у випадках та порядку, передбачених законом, на корпоратизоване підприємство (державне акціонерне товариство) (ст. 74 ГК України).

Особливості створення та діяльності державних акціонерних товариств визначається Господарським кодексом України, законом про державні підприємства, іншими законами (ч.11 ст.81 ГК України).

Законом України "Про акціонерні товариства" передбачено, що діяльність державних акціонерних товариств та державних холдингових компаній, єдиним засновником та акціонером яких є держава в особі уповноважених державних органів, регулюється цим Законом, з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами (ч.2 ст.1 Закону).

У відповідності до ст. 145 ГК України, зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом (п.п.1, 2, 5 ст. 141 ГК України).

Відповідно до частини третьої статті 326 Цивільного кодексу України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Утворення акціонерних товариств на базі майна корпоратизованих державних унітарних товариств та особливий склад осіб, які беруть участь у їх заснуванні, серед яких державні органи, що здійснюють управління державним майном, зумовлює своєрідний порядок набуття такими акціонерними товариствами права власності на майно, що передається державою до їх статутного фонду.

За частиною п`ятою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при перетворенні державного унітарного підприємства в акціонерне товариство воно стає правонаступником підприємства, що приватизується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 виснувала, що акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний (особливий) правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами, які створюються в загальному порядку, а державне майно, передане до статутного фонду державних акціонерних товариств, залишається у державній власності й відчуження його можливе тільки органами приватизації через визначені законом приватизаційні процедури.

Отже, до моменту завершення процедури приватизації до створюваного акціонерного товариства в силу правонаступництва переходять права та обов`язки, які мало державне унітарне підприємство, у тому числі й обсяг майнових прав на державне майно, у цьому випадку - на праві господарського відання.

Державне майно, яке закріплювалося за державним підприємством на праві господарського відання, перебуває у створюваного акціонерного товариства на праві господарського відання, про що також свідчать вимоги про необхідність дотримання процедури приватизації при відчуженні майна господарських товариств з корпоративними правами держави понад 25 %, що закріплено в пунктах 19, 20 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 вказала, що корпоратизація державних унітарних підприємств через їх перетворення у господарські товариства є лише передумовою для подальшої приватизації майна, переданого до їх статутного фонду (п.112).

У зв`язку із цим державне майно, передане державою до статутного фонду державного унітарного підприємства, корпоратизованого в акціонерне товариство, сто відсотків акцій статутного фонду якого залишаються у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю (п.114).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 також вказала, що "за частиною другою статті 145 ГК України, статтею 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ від 06.06.2007 № 803 (далі - Порядок № 803), зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника. КМУ не приймав рішення про зміну режиму спірного Майна, у зв`язку із цим зміни форми власності з державної на приватну не відбулося, а правовий режим майна НАК "Надра України", заснованого на державній власності, міг бути змінений лише шляхом приватизації".

З огляду на викладене вище, те, що власник на момент відчуження спірного майна не приймав рішення щодо зміни правового режиму цього майна, ДВАТ "Дніпродіпрошахт" не було наділено законодавством та статутом повноваженнями вирішувати питання щодо відчуження державного майна.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20 та від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

За приписами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За усталеною практикою Верховного Суду, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо юридичних наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, оцінює правочин на предмет його нікчемності. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

За частинами першою, другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Верховний Суд у постанові від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15 зазначив, що до правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, відносяться:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15, аналізуючи приписи ст. 228 ЦК України, також зазначив, що виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

Велика Палата Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 визначила, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

За положенням ч. 1 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

Визначення на законодавчому рівні об`єктів, що обмежені в обороті і не можуть перебувати у приватній власності або в користуванні, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на них.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності або в оренді.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", в редакції, чинній на дату укладення договору, приватизації не підлягали об`єкти, що мають загальнодержавне значення. До об`єктів, що мають загальнодержавне значення відносяться майнові комплекси підприємств, структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення. Зокрема, загальнодержавне значення мали об`єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, у тому числі майно, що забезпечує цілісність об`єднаної енергетичної системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, магістральні та міждержавні електричні мережі.

Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України (ч.6 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна").

Згідно Додатку №2 "Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" від 07.07.1999 №847 (в редакції Закону, яка була чинною на дату укладення договору купівлі-продажу від 10.10.2008, реєстровий номер 2659), по Дніпропетровській області включено один об`єкт, а саме: 05410777 Державне відкрите акціонерне товариство "Дніпродіпрошахт", орган управління Мінвуглепром.

Будь які подальші дії органу приватизації, або органу управління таким майном щодо приватизації не мають юридичної сили, оскільки орган приватизації не може самостійно визначати об`єкт продажу, спосіб продажу і не має права вибору контрагента майбутнього договору купівлі-продажу.

За наявності рішення власника про виключення об`єкта з переліку майна, що підлягає приватизації, у встановлений Законом спосіб, орган приватизації не має підстав для укладення договору купівлі-продажу.

Заборонене законом відчуження державного майна беззаперечно порушує публічний порядок і такий правочин є нікчемним з огляду на положення ст. 228 ЦК України.

У разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.

Отже, укладений договір купівлі-продажу від 10.10.2008 спрямований на використання всупереч закону майна державної власності, тобто є таким, що порушує публічний порядок, а отже є нікчемним на підставі статті 228 ЦК України.

Нікчемність правочину не потребує визнання його недійсним.

Відтак наслідком недійсності нікчемного правочину є повернення майна його власнику.

Таким чином, держава в особі ФДМУ має право на витребування цього майна з незаконного володіння, що є ефективним способом захисту, враховуючи зміст та характер спірних правовідносин учасників справи.

Щодо витребування майна у останнього набувача.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт статті 92 Конституції України).

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Одним із способів захисту речових прав є, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)].

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Установлено, що нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2, входять до майнового комплексу, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 15 та є об`єктом права державної власності, який у подальшому був відчужений на користь ТОВ "Днепр Бізнес Люкс" у приватну власність.

Ураховуючи, що ДВАТ "Дніпродіпрошахт" не отримало згоди власника майна на передачу спірного нерухомого майна, що є об`єктом державної власності, у власність ТОВ "Днепр Бізнес Люкс", то право власності держави на це нерухоме майно не припинилося і до товариства не перейшло.

Чинне законодавство України не пов`язує можливість або неможливість витребування у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності або відсутності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу угод договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності або відсутності волі на передачу цього майна у власника майна відчужувача за першим договором у ланцюгу угод, за якими здійснювалося відчуження майна.

Відповідач-2, ОСОБА_1 , одержав спірне нерухоме майно за безвідплатним договором - договором дарування, серія та номер: 2344, виданий 24 вересня 2019 року, посвідчений ПН Київського МНО Косарєвою Т.В., номер запису про право власності: 33368752, дата державної реєстрації 24 вересня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частинами першою, другою статті 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача за відплатним договором. Водночас з огляду на висновок про безвідплатність набуття майна зазначені норми не підлягають застосуванню у цій справі.

Натомість застосовується стаття 387 та частина третя статті 388 ЦК України, відповідно до яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним за безвідплатними договорами.

За таких обставин, з метою відновлення порушеного права держави, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині витребування спірного майна із чужого незаконного володіння та, відповідно, вимоги Фонду Державного майна України про скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки.

Так, 09.08.2021 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за договором позики грошей, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем 09.08.2021нежитлові приміщення в адміністративній будівлі в цокольному поверсі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.182-184 том 3).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косаревою-Соловей Т.В., зареєстровано в реєстрі за №2008.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.3 Закону "Про іпотеку").

Відповідно до частини 2, 5 Закону України "Про іпотеку" в редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Передача майна в іпотеку є різновидом розпорядження власником своїм майном.

Суд зазначає, що метою подання позовної заяви є поновлення права власності на майно, що незаконно вибуло із власності держави, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є не тільки витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , а і визнання недійсним договору іпотеки від 09.08.2021 в частині передачі спірного майна в іпотеку ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.10.2008 є нікчемним, тобто недійсним в силу закону.

Як слідує з положень частини першої статті 216 та частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В даному випадку господарський суд дійшов до висновку, що наступні набувачі майна, що вибуло із власності держави на підставі нікчемного правочину, не набувають повноважень на передачу такого майна в іпотеку третім особам, а відповідні договори іпотеки підлягають визнанню недійсними.

Тлумачення частини першої статті 216 ЦК України свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Відтак у ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", як у набувача за нікчемним (недійсним) правочином, не виникло повноважень власника, тому і наступні набувачі, зокрема ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) права власності на нерухоме майно, що є предметом оспорюваного договору іпотеки, не набули.

Закон не встановлює нікчемність договору іпотеки, укладеного щодо майна яке не належало іпотекодавцю, тому в силу приписів 204, 215 ЦК України такий договір є оспорюваним, що передбачає спростування презумпції правомірності правочину та усунення зумовлених ним іпотечних обмежень лише у судовому порядку, зокрема шляхом ініціації позову про недійсність іпотечного договору.

Системне тлумачення статей 204, 215 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 3 Закону України "Про іпотеку" дає підстави для висновку про те, що оскільки за приписами статті 5 цього Закону предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання (для державних або комунальних підприємств, установ чи організацій) встановлення факту, що іпотекодавцем за спірним договором право власності (господарського відання) на спірне майно не набувалося, може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, зокрема за позовом власника переданого в іпотеку майна (постанова Верховного Суду від 25.08.2022 по справі №922/1978/16(922/2045/21).

Враховуючи, що право власності держави на спірне майно не припинялось, ОСОБА_1 не набув права власності на таке майно, відтак і права на передачу майна в іпотеку, згоди на передачу спірного майна в іпотеку ФДМУ для забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 не надавав, договір іпотеки суперечить приписам частини першої статті 5 Закону України "Про іпотеку" стосовно укладення договору іпотеки саме власником майна.

Відтак, спірний договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений без згоди дійсного власника нерухомого майна.

На підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяження від 09.08.2021 в реєстрі вчинено запис 43397884 про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021.

Обтяження нерухомого майна це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Існуючі записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна за умови визнання договору іпотеки недійсним є перешкодами в реалізації позивачем як власником права розпорядження своїм нерухомим майном.

Відтак, в даному випадку, враховуючи задоволення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, у позивача, Фонду Державного майна України, буде відсутня можливість здійснити реєстрацію права власності на таке майно, у зв`язку із наявністю чинного запису про обтяження такого майна на підставі договору іпотеки, який судом у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Відповідно для повного поновлення порушених прав у позивача виникає необхідність у розгляді спору, що стосуватиметься безпосередньо виключення відомостей про наявність заборон щодо спірного майна та реєстрації права власності за державою.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 по справі №5019/592/12(918/735/21) дійшов до висновку, що суд зобов`язаний вирішити спір таким чином, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно.

Отже, завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб.

Вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Оскільки суд задовольнив вимогу про визнання недійсним договору іпотеки, підлягає задоволенню й вимога про скасування запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна згідно договору іпотеки від 09.08.2021.

Щодо позовної давності, про застосування якої заявляють відповідачі (а.с.105-117 том 1; а.с.77 том 3).

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Частиною третьою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Законодавець у частині третій статті 261 ЦК України встановив особливості початку перебігу позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 зазначила, що для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена заінтересованою особою (не стороною нікчемного правочину), належить застосовувати частину першу статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності в такому випадку починається з наступного дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (див. близькі за змістом висновки у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19, від 29.11.2022 у справі № 910/4905/20, від 22.01.2025 у справі № 753/6230/22) (п.213 постанови).

Оскільки держава, в інтересах якої до суду звернувся Фонд Державного майна України, не є стороною спірного договору, то початок перебігу позовної давності для неї визначається за правилами частини першої статті 261 ЦК України.

Фонду стало відомо про протиправне вибуття з державної власності адміністративної будівлі з прибудовами, що находяться за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (Європейська), 15, лише після відкриття провадження у справі № 932/779/22 за позовом Державного підприємства "Дніпродіпрошахт" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", Фонд державного майна України, про витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто з 14.02.2022.

Єдиний реєстр об`єктів державної власності формується та ведеться Фондом Державного майна України.

Підставою для включення та внесення змін до Реєстру є надходження від суб`єктів управління до Фонду інформації про об`єкти державної власності. Таким чином, дії Фонду щодо внесення даних до Реєстру залежать від дій суб`єктів управління.

З огляду на те, що ані від Державного підприємства "Дніпродіпрошахт", ані від Міністерства енергетики України інформація щодо укладення договору купівлі-продажу частини нерухомого майна не надходила, а Фонд ДМУ дізнався про таке відчуження з дати відкриття провадження у справі № 932/779/22, строки звернення з позовом до суду не пропущені.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 59357,08грн згідно платіжної інструкції №891 від 02.09.2024 (а.с.9, 94 том 1): за розгляд немайнових вимог 12112,00грн (4х3028,00грн) та за розгляд майнової вимоги 47245,08грн (3149671,80грн (вартість майна за договором)х1,5%).

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 54815,08грн (3028 + 3028,00грн + 47245,08грн +1514,00грн (забезпечення позову)); стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 3028,00грн; судовий збір у розмірі 3028,00грн за розгляд вимоги про визнання договору недійсним віднести на позивача у зв`язку із відмовою в цій частині.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фонду державного майна України до відповідача-1: Державного підприємства "Дніпродіпрошахт", відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепр-Бизнес-Люкс", відповідача-4: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Міністерство енергетики України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини нерухомого майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки, скасування запису про державну реєстрацію обтяження - задовольнити частково.

Витребувати на користь держави в особі Фонду державного майна України (ідентифікаційний код 00032945; вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133) у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) з незаконного володіння частину нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху адміністративної будівлі (літ. А-4, А2-1, а3-1, а4-1), позиції за №№1-14, 15, 16-20, 22-26, 28-60, І, II, XIV загальною площею 1145,6кв.м, ґанок а2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 33368752, дата державної реєстрації 24.09.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т. В., укладений між ОСОБА_1 (іпотекодавець) (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель), рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в реєстрі:43397884.

Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони відчуження, згідно договору іпотеки, серія та номер: 2007, виданий 09.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т. В., укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (іпотекодержатель) (РНОКП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ), рішення про державну реєстрації прав та їх обтяження: 59738530 від 09.08.2021, номер запису про іпотеку в реєстрі: 43397884.

Позовні вимоги Фонду державного майна України про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.10.2008, який укладено між ДВАТ "Дніпродіпрошахт" та ТОВ "Днепр-Бизнес-Люкс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., зареєстрований в реєстрі за №2659 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Фонду Державного майна України (ідентифікаційний код 00032945; вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133) витрати по сплаті судового збору у сумі 54815,00грн, видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) на користь Фонду Державного майна України (ідентифікаційний код 00032945; вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133) витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00грн, видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.06.2025

Суддя Н.М. Євстигнеєва