ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/976/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" (місцезнаходження: 61004, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 20; )
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (місцезнаходження: 61037, місто Харків. вулиця Мефодіївська, будинок 11; )
про стягнення 199 913,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором №68012805/10 від 28.01.2020 в сумі 119 913,09 грн. (67 610,40 грн. - заборгованість, 43 978,29 грн. - інфляційні втрати, 8 324,40 грн. - 3% річних) з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідач).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 позовну заяву Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/976/25.Справу № 922/976/25 постановлено розглядати без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

15.04.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив (вх.№9294 від 15.04.2025). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, на пропуск позивачем строків позовної давності та ненадання ним доказів на підтвердження неможливості звернення до суду у встановлений законом строк. Також відповідач посилаючись на положення п.9.1 Договору стверджує, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили. На пдіставі зазначеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.04.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№9653 від 18.04.2025). відповідно до якої останній вказує, що по-перше, строки позовної давності ним не порушено, оскільки в силу вимог закону такі строки були продовжені спочатку на період дії карантину, а потім на строк дії воєнного стану. По-друге, позивач зазначає, що відповідач не може посилатися на форсмажорні обставини, з огляду на те, що всупереч умовам договору відповідачем не було повідомлено позивача про настання таких обставин. На підставі наведеного вище, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд справи; відповідач мав достатньо часу підготувати заперечення на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши справу № 922/976/25 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

28.01.2020 року між Комунальним підрядним спеціалізованим підприємством по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» (далі - Виконавець) та Комунальним підприємством Харківські теплові мережі (далі - Замовник) укладено Договір №68012805/10 (надалі - Договір) (Додаток №1).

Відповідно п. 1.1. Договору, Виконавець зобов`язується надати по коду ДК 021:20-6 - Послуги з ремонту і технічного обслуговування дорожньої інфраструктури і пов`язаного обладнання та супутні послуги (Послуги з відновлення асфальтобетонного покриття за адресою: м.Харків, вул. Танкопія, 8в (інв. № 0300442) після проведення ремонтних робіт мереж теплопостачання згідно ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013, Правил благоустрою території міста Харкова, встановлених рішенням Харківської міської ради від 16.112011р № 504/11 із змінами та доповненнями, поточний ремонт) (далі- по тексту договору сторонами вживається - Роботи) та відповідно до умов цього договору. Замовник зобов`язаний прийняти роботи та оплатити їх вартість у строки визначені умовами цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору ціна договору орієнтовно становить 70 000,00 грн. в тому числі ПДВ 11 666,67 грн. і коригується Сторонами актами виконаних робіт по формі КБ-2в і довідками про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 протягом всього строку дії Договору.

Відповідно до п.3.1 Договору період виконання Робіт по Договору - грудень 2019 року

Згідно п.5.2 Договору здавання-приймання виконаних робіт по кожному окремому об`єкту оформляється актами виконаних робіт по формі КБ-2в і довідкою про вартість виконаних робіт по формі КБ- 3, які підписуються обома Сторонами.

КП «Шляхрембуд» виконало свої обов`язки за договором від 28.01.2020 №68012805/10. На підтвердження належного виконання своїх обов`язків між КП «Шляхрембуд» та КП Харківські теплові мережі 31.01.2020р. було підписано та скріплено печатками акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2020 року №3070 на загальну суму 61 737, 60 грн.(Додаток № 4) і акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2020 року №3071 на загальну суму 5 872, 80 грн. (Додаток № 5). Акти приймання виконаних будівельних робіт підписані представниками КП Харківські теплові мережі без зауважень. Кінцевий строк оплати за актами приймання виконаних будівельних робіт настав 10.02.2020р.

Отже, заборгованість за Договором від 28.01.2020 №68012805/10 відповідно актів приймання виконаних будівельних робіт за січень 2020року складає 67 610,40 грн.

Згідно п.5.8. Розрахунок за виконані роботи здійснюється Замовником у строк 10 днів з дня після підписання актів виконаних робіт.

Відповідно до 5.5 Договору сторони погодили, що Виконавець не пізніше 25 числа звітного місяця направляє або передає нарочно Замовнику з супровідним листом повний комплект документів (акти виконаних робіт за типовою формою КБ-2в з відповідними розрахунками, копіями накладних на використані матеріали, довідки за формою КБ-3), що підтверджують факт виконання робіт.

Пунктом 5.6 Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня одержання документів за і п. 5.5. Договору, підписати подані Виконавцем документи (акт виконаних робіт за типовою формою КБ-2в з відповідними розрахунками, довідку за формою КБ-3) або відмовитись від їх підписання з письмовим обгрунтуванням причин відмови.

Відповідно до п.5.8 Договору розрахунок за виконані роботи здійснюється Замовником у строк 10 днів після підписання актів виконаних робіт.

Положеннями п.9.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інша небезпечна подія).

Відповідно до п.9.2 Договору сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим Договором через виникнення обставин, передбачених п. 9.1., зобов`язана сповістити іншу сторону про обставини, що перешкоджають виконанню цього Договору не пізніше 10 (десяти) днів з моменту їх виникнення з наданням, відповідного повідомлення.

Згідно п. 9.3 Договору повідомлення може бути підтверджене Торгово-Промисловою Палатою України або іншою уповноваженою (спеціалізованою) установою. У разі неповідомлення, інша сторона має право на відшкодування пов`язаних з цим прямих збитків.

Строк дії договору відповідно п.11.1 Договору визначено - Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін і діє до 28.02.2020р., а в частині оплати - до повного виконання обов`язків сторін.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

У відповідності положенням п.5.2 Договору,сторонами підписано та скріплено печатками довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №3070 від 31.01.2020 (а.с.9), акт приймання виконаних будівельних робіт №3070 від 31.01.2020 (а.с.9-10), довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №3071 від 31.01.2020 (а.с.14), акт приймання виконаних будівельних робіт №3071 від 31.01.2020 (а.с.14-15).

Як зазначає позивач, ним було направлено на юридичну адресу відповідача претензію №02/25/02 від 25.02.2025 (а.с.19-20), відповідно до якої позивач вимагав сплати заборгованості за за договором №68012805/10 від 28.01.2020 до 10.03.2025.

У відповідь на претензію КП Харківські теплові мережі листом від 12.03.2025р. № 05-40/2020 (а.с.23) повідомило, що грошові зобов`язання будуть виконані поетапно за першої фінансової можливості.

Також позивачем до позовної заяви надано податкові накладні №210 від 31.01.2020р. і №211 від 31.01.2020р. (а.с.24-27), якими, на його думку, підтверджується заборгованість відповідача.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору №68012805/10 від 28.01.2020, позивач просить суд стягнути на свою користь, інфляційні втрати в розмірі 43 978,29 грн. та 3% у розмірі 8 324,40 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з приписами статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 317 Господарського кодексу України визначено, що загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У даному разі, у матеріалах справи наявні: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №3070 від 31.01.2020 (а.с.9), акт приймання виконаних будівельних робіт №3070 від 31.01.2020 (а.с.9-10), довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №3071 від 31.01.2020 (а.с.14), акт приймання виконаних будівельних робіт №3071 від 31.01.2020 (а.с.14-15).

При цьому, вказані довідки та акти підписані з боку відповідача без будь-яких претензій та зауважень. Мотивованої відмови від підписання актів приймання виконаних будівельних робіт відповідачем під час розгляду справи суду не представлено.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 617 Цивільного кодексу України та частини ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, суд констатує, що на підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, затримка бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а тим більше не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання за договором щодо оплати виконаних та прийнятих відповідачем робіт.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 43 978,29 грн., та 3% річних у розмірі 8 324,40 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі статті 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено порушенням відповідачем строків оплати заборгованості за виконані роботи за Договором №68012805/10 від 28.01.2020 на суму 67 610,40 грн. , суд зазначає, що позивач наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 43 978,29 грн. та 3% річних у розмірі 8 324,40 грн. є правильно розрахованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Щодо посилань відповідача на обставини непереборної сили, суд зазначає таке.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на COVID 2019, як обставину непереборної сили.

Так, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами) встановлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого продовжувалась, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України (ст.ст.1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Разом з цим, Відповідно до умов п.9.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інша небезпечна подія).

Пунктом п.9.2 Договору передбачено, сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим Договором через виникнення обставин, передбачених п. 9.1., ЗОБОВ`ЯЗАНА сповістити іншу сторону про обставини, що перешкоджають виконанню цього Договору НЕ пізніше 10 (десяти) днів з моменту їх виникнення з наданням, відповідного повідомлення.

Згідно п. 9.3 Договору повідомлення може бути підтверджене Торгово-Промисловою Палатою України або іншою уповноваженою (спеціалізованою) установою. У разі неповідомлення, інша сторона має право на відшкодування пов`язаних з цим прямих збитків.

Приписами частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною другою статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

17 березня 2020 року Верховна Рада України ухвалила закон (№ 530-IX), яким внесено зміни до Закону України Про торгово-промислові палати в Україні та включено карантин до списку форс-мажорних обставин.

В постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17 зроблено висновок про те, що:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Так, Торгово-промислова палата України визнає обмежувальні заходи у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19 форс-мажором, які унеможливлюють виконання зобов`язань.

Водночас, визнання тих чи інших умов обставинами непереборної сили не звільняє автоматично фізичних чи юридичних осіб від відповідальності за невиконання встановлених договірних умов, а лише може надати відтермінування їх виконання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Тому, оголошення карантину та законодавче внесення його до переліку форс-мажорних обставин автоматично не звільняє від виконання грошових зобов`язань. Боржник має обґрунтувати як саме обставини форс-мажору унеможливлюють виконання відповідних зобов`язань.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч. 1 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні № 671/97-ВР).

Крім того, суд зазначає, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти наявність вказаних обставин та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21.

Разом з цим, протягом усього часу дії карантину на території України, а потім і військового стану, відповідач не звертався до позивача з повідомленням про настання в нього обставин непереборної сили, отримував сертифікат ТПП, доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідаачем не спростовано.

Отже, на підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обставин неперборної сили, а тому оцінює критично доводи в цій частині та не приймає їх до уваги.

Щодо посилан відповідача стосовно пропуску позивачем строків позовної давності, суд зазначає таке.

Проаналізувавши відповідні доводи, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, відповідно до п. 7 Прикінцевих положень ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.

У той же ж час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023, на всій території України відмінено карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений.

Суд не залишає поза увагою і той факт, що 24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, враховуючи викладене вище, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану.

Оскільки станом на дату ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України продовжує свою дію, то позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Важливо зазначити, що для застосування п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу не потрібно обґрунтовувати, що продовження строків зумовлене саме дією на нього обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять таких вимог, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21, у справі №920/724/21 від 22.09.2022.

Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності .

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

З урахуванням викладеного, перевіривши надані позивачем розрахунки сум заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що відповідачем станом на день прийняття судом даного рішення не надано суду будь-яких доказів на підтвердження сплати заборгованість за договором №68012805/10 від 28.01.2020 в розмірі 119 913,09 грн, та не надано доказів, які б вказували на недостовірність наданих позивачем документів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, зокрема які б спростовували суму заявленого боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості розмірі 119 913,09 грн. (67 610,40 грн. - основна заборгованість, 43 978,29 грн. - інфляційні втрати, 8324,40 грн. - 3% річних. є законними, обґрунтованими, не спростованими відповідачем, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, тому суд задовольняє вказані позовні вимоги в повному обсязі.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (місцезнаходження: 61037, місто Харків. вулиця Мефодіївська, будинок 11; ) на користь Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" (місцезнаходження: 61004, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 20; ) заборгованість у розмірі 119 913,09 грн.(67 610,40 грн. - основна заборгованість. 43 978,29 грн. - інфляційні втрати, 8324,40 грн. - 3% річних), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "02" червня 2025 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/976/25