ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" червня 2025 р. Справа № 911/1847/25

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» (ідентифікаційний код 36001805) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованості у розмірі 3 678, 00 грн, що виникла внаслідок порушення умов договору поставки продукції № 370 від 01.05.2024

установив:

02.06.2025 канцелярія Господарського суду Київської області зареєструвала надіслану через підсистему «Електронний суд» заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» (далі заявник) до ОСОБА_1 (далі боржник) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 3 678, 00 грн, що виникла внаслідок порушення умов договору поставки продукції № 370 від 01.05.2024.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за означеним договором в частині повної оплати поставленого товару.

Дослідивши матеріали вказаної заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

Приписами п. 16 ч. 1 ст. 20, ч. 1, 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

З аналізу вказаних норм випливає, що процедура наказного провадження з формальними і чіткими межами дослідження матеріалів заяви застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, якими є юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно поданої заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» вимоги про стягнення заборгованості заявлено та спрямовано до фізичної особи Гордієнка Максима Васильовича, оскільки, як зазначив заявник, останнім припинено підприємницьку діяльність.

Згідно із ч. 1 ст. 58, ст. 59 ГПК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Водночас ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як випливає з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність Фізичної особи-підприємця Гордієнка Максима Васильовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) припинено 04.03.2025 за власним рішенням, номер запису: 001312718.

Отже, заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника, який на час розгляду заяви про видачу судового наказу вже не має статусу фізичної особи-підприємця.

З огляду на вказане суд висновує, що заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» вимога про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з Гордієнка Максима Васильовича, не відповідає приписам п. 16 ч. 1 ст. 20, ч. 1, 3 ст. 147 ГПК України.

При цьому суд враховує правову позицію наведену заявником, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, відповідно до якої, якщо правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору, то зобов`язання за таким договором у боржника з втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Так з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Однак, справа № 127/23144/18 розглядалась судами в порядку позовного, а не наказного провадження.

Разом з тим, ч. 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Проте, звертаючись із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, зазначивши в якості боржника Гордієнка Максима Васильовича, який втратив статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до означених правовідносин процедури наказного провадження.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою права і обов`язки останньої за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, а тому, визначаючись із подальшими заходами задля захисту своїх прав, заявнику варто врахувати законодавчі приписи у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Аналогічний висновок викладений в постановах Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 у справі № 922/888/19 та Західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 у справі № 907/464/21.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 152, п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Підсумовуючи зазначене, оскільки процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на дату звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу підприємницька діяльність боржника припинена, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» про стягнення з Гордієнка Максима Васильовича заборгованості у розмірі 3 678, 00 грн з підстав п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Суд звертає увагу заявника, що згідно ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 151, ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пп. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 12, 20, 58, 59, 147, 151 153, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» заявою до Гордієнка Максима Васильовича про стягнення 3 678, 00 грн заборгованості за договором поставки продукції № 370 від 01.05.2024 з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала складена та підписана 04.06.2025, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена окремо від рішення суду відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.В.Горбасенко