ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 910/513/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Демидової А.М.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 (повний текст складено 18.02.2025)

у справі №910/513/25 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 21 842,69 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

15.01.2025 Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - Компанія) 21 842,69 грн.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що виплатило потерпілій особі страхове відшкодування згідно з договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №К7Н0АКS-24694РК від 09.07.2024, внаслідок чого до Товариства перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована Компанією, Товариство просить стягнути з Компанії суму страхового відшкодування в розмірі 21842,69 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Компанії на користь Товариства страхове відшкодування у сумі 21 842,69 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Суд дійшов висновку, що оскільки відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом ЕР №217816705, до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки матеріалами справи підтверджуються фактичні витрати, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 21842,69 грн підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2025, Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства до Компанії у повному обсязі. Судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору покласти на позивача.

На обґрунтування апеляційної скарги Компанія зазначає про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Компанія повідомляє, що 15.01.2025, тобто у встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, здійснила страхове відшкодування, а тому вимоги Товариства є необґрунтованими.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти вимог Компанії заперечує та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Товариство вважає, що апеляційну скаргу було подано апелянтом безпідставно.

Щодо суті скарги Товариство повідомляє, що 15.01.2025 воно звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Компанії шкоди (в порядку суброгації) у розмірі виплаченого страхового відшкодування - 21 842,69 грн та судового збору в сумі 3 028,00 грн. Того ж дня, 15.01.2025, Компанія здійснила виплату страхового відшкодування за Заявою про виплату страхового відшкодування №3.24.04866-СК на користь Товариства у розмірі 21 842,69 грн. Однак представник Компанії не подавав до суду першої інстанції заяви про відсутність предмету спору у зв`язку з оплатою та не надавав доказу проведення цієї оплати.

Товариство зазначає, що зважаючи на ч. 2 ст. 13 ГПК України, Компанія наділена правом заявити суду про відсутність предмету спору на дату відкриття провадження у справі. Представнику Товариства, який діє на підставі довіреності, заборонено визнавати повністю або частково позов, укладати мирову угоду та не передбачено право зміни предмету позову та/або на зменшення позовних вимог. Тому після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення від 18.02.2025 у справі №910/513/25 представник позивача не звертався до суду із заявою про видачу наказу для стягнення з Компанії судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Демидова А.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/513/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 до надходження матеріалів справи №910/513/25.

27.03.2025 матеріали справи №910/513/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/513/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Щодо долученої скаржником до апеляційної скарги платіжної інструкції від 15.01.2025 №54993 колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку Ї це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Однак скаржник у апеляційній скарзі не навів поважних причин, за яких він не надав зазначений доказ (платіжну інструкцію від 15.01.2025 №54993) суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має право цей доказ прийняти та досліджувати.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

09.07.2024 ОСОБА_1 (страхувальник) та Товариство (страховик) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №K7H0AKS-24694PK (далі - договір страхування) строком дії з 09.07.2024 по 08.07.2029, страхова сума 1 188 353,00 грн, яким застраховано автомобіль марки Toyota Yaris Cross Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 . Франшиза за Договором страхування становить 0,00% (0,00 грн.).

13.09.2024 о 18:15 год у м. Києві по вул. Тепловозній в напрямку руху вул. Здолбунівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Kіа Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , що скоїв зіткнення з задньою частиною застрахованого автомобіля «Toyota Yaris Cross Hybrid», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначена ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля марки «Kіа Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , Правил дорожнього руху України, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.09.2024, в якому він визнав свою вину. Це ж повідомлення свідчить, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Toyota Yaris Cross Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 .

18.09.2024 власник транспортного засобу Toyota Yaris Cross Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до Товариства із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля.

Відповідно до рахунку-фактури № від 19.09.2024, складеного ТОВ «Автосаміт ЛТД», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Yaris Cross Hybrid», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 21 842,69 грн.

За страховим випадком Товариство склало страховий акт № 3.24.04866-1 від 23.09.2024 та визначило суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування у розмірі 21842,69 грн.

23.09.2024 платіжною інструкцією №68821313 Товариство здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 21842,69 грн.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kіа Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у Компанії на підставі полісу ЕР №217816705 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

10.10.2024 Товариство направило Компанії заяву про виплату страхового відшкодування №3.24.04866-СК (вих. №0333/07-3.24.04866 від 10.10.2024), у якій просило здійснити виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у сумі 21 842,69 грн.

18.10.2024 Компанія отримала направлену Товариством заяву про виплату страхового відшкодування №3.24.04866-СК (вих. №0333/07-3.24.04866 від 10.10.2024).

Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована Компанією, яка не сплатила страхове відшкодування після отримання нею відповідної заяви, Товариство звернулося до суду з позовом, у якому проситло стягнути з Компанії суму страхового відшкодування в розмірі 21 842,69 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі (ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 980, 982 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом … (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Зазначене узгоджується зі ст. 108 Закону України «Про страхування» згідно з якою страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент скоєння ДТП) обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 цього Закону (в редакції, що діяла на момент скоєння ДТП) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, з урахуванням положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Суд встановив, що Товариство відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту здійснило виплату страхувальнику суми страхового відшкодування у розмірі 21 842,69 грн.

А отже, за встановлених вище обставин, до Товариства перейшло право вимоги до Компанії у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Тобто Товариство отримало право вимагати від Компанії виплати страхового відшкодування за полісом ЕР №217816705 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Суд встановив, що Товариство звернулось з позовом у справі, що розглядається, 15.01.2025, тобто на 89 день з дня отримання Компанією заяви про страхове відшкодування (18.10.2024), тобто до закінчення строку, встановленого п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, Товариство заявило вимогу про стягнення з Компанії суми страхового відшкодування передчасно.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову має бути скасовано з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю із задоволенням апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/513/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 у справі №910/513/25 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (пр-т Бандери Степана, буд. 22, м. Київ, 04073; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ) 4 542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Справу №910/513/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287- 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.М. Демидова

С.О. Алданова