ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025м. ДніпроСправа № 904/1945/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград дніпропетровської області

про стягнення 144 236,72грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" заборгованості у розмірі 144 236,72грн, з яких: основний борг у розмірі 131 410,50грн; пеня у розмірі 8 075,28грн; 3% річних у розмірі 805,69грн; інфляційні втрати у розмірі 1074,25грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №242-Госп-2024 від 14 серпня 2024 року в частині повної та своєчасної поставки товару.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 справу №904/1945/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

01 травня 2025 року від позивача на виконання вимог ухвали суду до господарського суду надійшла заява та долучено відповідні докази.

Ухвалою суду від 02.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Частиною одинадцятою статті 242 ГПК України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвалу суду від 02.05.2025 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету відповідача 07.05.2025 (о 13:59год), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 56).

Пунктом 2 частини шостої ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 22.05.2025. У встановлений законом та ухвалою суду строк відповідач відзиву на позов не надав.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Слід зазначити, що ухвала від 02.05.2025 розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень"), та відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з нею у цьому реєстрі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Окрім того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

С У Т Ь С П О Р У:

14 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №242-Госп-2024 (а.с. 9-14).

За умовами пункту 2.1 договору постачальник зобов`язується на умовах та у строк, визначених цим договором, здійснити поставку товару за кодом ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта та дистиляти" відповідно до Специфікації (додаток №1) (надалі-товар) на власні автозаправні станції (АЗС постачальника) та передати товар покупцю з використанням смарт-карток, а покупець зобов`язується приймати товар у власність та повністю оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару наведені в Специфікації (додаток №1) до договору (п. 2.2 договору).

Обсяги поставки товару за взаємною згодою сторін можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця (п. 2.3 договору).

Загальна ціна цього договору становить 666 840,00 (шістсот шістдесят шість тисяч вісімсот сорок грн 00коп.) грн крім того ПДВ 133 368,00(сто тридцять три тисячі триста шістдесят вісім грн 00коп.)грн всього з ПДВ - 800 208,00 (вісімсот тисяч двісті вісім грн 00коп.) грн (п. 4.1 договору).

Загальна ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін в залежності від виробничої необхідності покупця та реального фінансування. Сторони дійшли згоди, що покупець зобов`язується оплачувати вартість товару та приймати його у власність, а постачальник здійснює відпуск товару, по ціні, яка встановлена постачальником та визначена в специфікації до договору (п. 4.2, 4.3 договору).

Розрахунки проводяться у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що зазначений в цьому договорі (п. 5.1 договору).

Покупець здійснює попередню оплату за товар відповідно до рахунку-фактури, наданого постачальником, який має відповідати умовам цього договору та Специфікації. Внесення попередньої оплати здійснюється не пізніше ніж через 5 (п`ять) робочих днів з дати виставлення рахунку. При здійсненні платежу покупець повинен зазначити в платіжній інструкції номер та дату цього договору. Всі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні (п. 5.2, 5.3 договору).

Згідно пункту 5.5 договору у разі припинення (у тому числі, дострокового) строку дії договору, постачальник зобов`язаний повернути покупцю залишок коштів, внесених покупцем в якості оплати за цим договором, але не використаних протягом строку його дії, впродовж 5 (п`яти) робочих днів, що слідують за датою такого припинення договору, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок покупця.

Постачальник поставляє (передає у власність) покупця товари на таких умовах: ЕХW - адреси АЗС постачальника, визначені на сайті, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Іncoterms в редакції 2020 року. Сторони погоджують, що при застосуванні вказаного базису поставки (ЕХW) завантаження товару (заливання в автотранспорт покупця) здійснюється силами постачальника (п. 6.1 договору).

Відпуск товару за договором здійснюється постачальником цілодобово по смарт-картці з АЗС постачальника, перелік яких міститься на сайті. Смарт-картка не є засобом розрахунків/платежів між сторонами (п. 6.2 договору).

Строк передачі смарт-карток - протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання договору (п. 6.3 договору).

Місце поставки товару - мережа АЗС постачальника за адресами, визначеними на сайті (п. 6.4 договору).

Покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за товар відповідно до мов договору (п. 7.1.1 договору).

В свою чергу постачальник зобов`язаний: забезпечити передачу товару покупцю в кількості за якістю і на умовах встановленими цим договором та Специфікацією (п. 7.3.1); при достроковому розірванні даного договору, у тому числі, з ініціативи покупця, повернути залишок отриманих від покупця коштів протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати розірвання або в інший строк, визначений покупцем (п. 7.3.2); забезпечити наявність пального за першою вимогою покупця по факту пред`явлення ним смарт-картки на АЗС постачальника (п. 7.3.4); виконувати інші обов`язки, що прямо не передбачені цим пунктом, проте випливають зі змісту договору та додатків/ додаткових угод до нього (п. 7.3.10).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Сторона, яка порушила господарське зобов`язання, визначене цим договором та чинним законодавством України, зобов`язана відшкодувати завдані збитки стороні, чиї права або законні інтереси порушено (п. 8.1, 8.2 договору).

У випадку незабезпечення відпуску товару з АЗС постачальника, останній сплачує на користь покупця штраф у розмірі 1% (один відсоток) від загальної ціни договору за кожен випадок такого порушення (п. 8.4 договору).

У разі порушення строку, визначеного п. 5.5 договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповернутих коштів за кожен календарний день такого прострочення (п. 8.5 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 травня 2025 року, а в частині взятих на себе зобов`язань - до їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Сторонами підписано специфікацію (додаток №1 до договору №242-Госп-2024 від 14.08.2024) на поставку бензину А-95 у кількості 7 200л, на суму 427 248,00грн; дизельного палива у кількості 7 000 літрів, на суму 372 960,00грн (а.с. 14 на звороті).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія" виставило позивачу рахунки фактури на оплату: №0001/1006791 від 04.10.2024 на суму 108 504,00грн; №0001/1007733 від 21.11.2024 на суму 85 980,00грн; №0001/1008110 від 19.12.2024 на суму 71 208,00грн (а.с. 15-17).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" перерахувало на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 265692,00грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № від 11.10.2024 на суму 108 504,00грн; № від 29.11.2024 на суму 85 980,00грн; № від 27.12.2024 на суму 71 208,00грн (а.с. 18-20).

На виконання умов договору сторонами складено, підписано та скріплено печатками (з використанням електронних підписів) видаткові накладні на загальну суму 131 410,50грн:

№0001/1003271 від 31.10.2024 на суму 26 640,00грн на поставку 500,00 літрів дизпалива;

№0001/1003612 від 30.11.2024 на суму 46 914,00грн на поставку 190,00 літрів дизпалива, 620 літрів бензину А-95;

№0001/1003988 від 31.12.2024 на суму 42 131,40грн на поставку 710 літрів бензину А-95;

№0001/1000004 від 31.01.2025 на суму 15 725,10грн на поставку 265 літрів бензину А-95 (а.с. 21 - 24).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що не має можливості скористатися смарт-картками та отримати пальне, система відпуску пального з невідомих причин не функціонує, АЗС зачинені, сайт компанії не працює, відповідач жодним чином / в жодній формі не повідомив позивача про причини відмови у відпуску пального та невиконання ним зобов`язань за договором.

Сторонами складено та підписано (з використанням електронних підписів) акт звіряння розрахунків за період з 01.01.2025 до 31.01.2025 на суму 134 281,50грн (а.с. 25).

17.03.2025 позивач направив на електронну та поштову адреси відповідача вимогу за вих.№119/06-19668-2025 від 17.03.2025 про повернення попередньої оплати за договором поставки №242-Госп-2024 від 14.08.2024 у розмірі 134 281,50грн протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати направлення вимоги (а.с. 27 30).

Позивач посилається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання, здійснено попередню оплату за товар, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання з поставки не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення попередньої оплати у розмірі 131 410,50грн, пені у розмірі 8 075,28грн; 3% річних у розмірі 805,69грн, інфляційних втрат у розмірі 1074,25грн, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, строк та порядок поставки, наявність/відсутність підстав для повернення попередньої оплати за договором, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

За умовами договору передбачено можливість отримання позивачем оплаченого ним товару шляхом пред`явлення ним на АЗС смарт-картки на відповідну кількість літрів палива. Тобто, придбаний позивачем товар за договором у вигляді бензину А-95 у кількості 7 200 літрів та дизельного палива у кількості 7 000 літрів по факту перебуває у відповідача і поставка його здійснюється шляхом заправлення автомобілів позивача після пред`явлення довірчих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання із своєчасної та повної оплати за товар, який мав бути використаний позивачем шляхом обміну у мережах АЗС оплачених смарт-карток.

Згідно частин першої, другої ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Обов`язок відповідача повернути позивачу кошти за невикористану частину поставленого товару (за частину товару, що не було фактично отримано покупцем на АЗС постачальника) у разі невиконання зобов`язань за договором, у тому числі після спливу терміну дії договору, передбачено пунктом 5.5 договору.

В пункті 11.1 договору сторони погодили, що договір діє до 31.05.2025.

Судом встановлено, що вимогу про повернення грошових коштів за непоставлений товар у розмірі 134 281,50грн позивачем направлено на електронну адресу відповідача 17.03.2025 (лист за вих.№119/06-19668-2025 від 17.03.2025).

Дану вимогу відповідач отримав 17.03.2025 та поштою 22.03.2025 (а.с. 28, 30).

Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару у повному обсязі, у позивача виникло право вимагати повернення сплаченої передоплати за поставлений товар.

В установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання з поставки товару не виконав.

Доказів поставки товару станом на дату звернення з позовом відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення передоплати в сумі 134 281,50грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З підстав викладеного, з огляду на відсутність в матеріалах справи заперечень відповідача щодо позовних вимог, доказів поставки товару, а також відсутність доказів повернення сплачених у якості передоплати за товар грошових коштів у розмірі 134 281,50грн, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.5 договору визначено, що у разі порушення строку, визначеного п. 5.5 договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповернутих коштів за кожен календарний день такого прострочення.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 8 075,28грн за загальний період з 01.02.2025 до 14.04.2025 (а.с. 49).

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що пеня розрахована відповідно до умов п. 8.5 договору, не суперечить вимогам наведених вище положень діючого законодавства в частині її нарахування. Розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд відзначає, що частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №902/186/21).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 805,69грн за загальний період з 01.02.2025 до 14.04.2025 та інфляційні втрати за лютий 2025 року у розмірі 1074,25грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та втрат від інфляції, судом помилок не виявлено.

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 10.04.2025. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 34, 39).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у сумі 3028,00грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення 144 236,72грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (ідентифікаційний код 44604267; вул. Соборна, буд. 99, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51400) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 40121452; вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116) заборгованість у розмірі 131 410,50грн (сто тридцять одна тисяча чотириста десять гривень 50коп.), пеню у розмірі 8 075,28грн (вісім тисяч сімдесят п`ять гривень 28коп.), 3% річних у розмірі 805,69грн (вісімсот п`ять гривень 69коп.), інфляційні втрати у розмірі 1 074,25грн (одна тисяча сімдесят чотири гривні 25коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00коп.), видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Рішення підписано 09.06.2025.

Суддя Н.М. Євстигнеєва