ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Справа № 902/669/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від відповідача 1, відповідача 2 - Никонюк О.В.

від відповідача 3 - Семенчук О.А.

прокурор - Немкович І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 (повний текст складено 21 березня 2025 року, суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури

до Вінницької міської ради

до Виконавчого комітету Вінницької міської ради

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП"

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними правочинів та повернення об`єктів нерухомого майна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради, Виконавчого комітету Вінницької міської ради та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" про:

- визнання недійсним інвестиційного договору від 25 січня 2019 року, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 21 травня 2019 року, укладеного між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" щодо реалізації інвестиційного проекту по об`єкту нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, загальною площею 1524,4 кв.м;

- визнання недійсним та скасування рішення Вінницької міської ради №1921 від 30 серпня 2019 року, яким погоджено звіт та експертну оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:083:0110 площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, про затвердження вартості земельної ділянки та передання у власність ТОВ "МПК-ГРУП" шляхом продажу;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, укладеного 18 вересня 2019 року між Вінницькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП";

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради нежитлові будівлі загальною площею 1 524,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 частково задоволено позов Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури до Вінницької міської ради, до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними правочинів та повернення об`єктів нерухомого майна.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, м. Вінниця, 21036, код - 39810859) повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код - 25512617) нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26.

Присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код 03084813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, м. Вінниця, 21036, код - 39810859) 3 280 350,00 грн, сплачених за об`єкт інвестування згідно інвестиційного договору б/н від 25.01.2019 року, на користь Департаменту комунального майна Вінницької міської ради (код - 41029597) згідно платіжного доручення №18 від 20 лютого 2019 року.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, м. Вінниця, 21036, код - 39810859) повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код - 25512617) земельну ділянку з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26.

Присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код 03084813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, м. Вінниця, 21036, код - 39810859) 1 917 792,00 грн, сплачених до УК у м. Вінниці (код - 33010100) за продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що перебуває у державній або комунальній власності згідно платіжного доручення №24 від 24 липня 2019 року (1 105 000,00 грн) та платіжного доручення №31 від 13 вересня 2019 року (812 792,00 грн).

Відмовлено у задоволенні позову Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в іншій частині вимог.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, м. Вінниця, 21036, код - 39810859) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, код - 02909909, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р ІВАN UА0003988, МФО 820172, отримувач: Вінницька обласна прокуратура) 38 986,07 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код 03084813) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, код - 02909909, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р ІВАN UА0003988, МФО 820172, отримувач: Вінницька обласна прокуратура) 38 986,07 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9 084,00 грн залишено за прокурором.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що укладений інвестиційний договір від 25 січня 2019 року, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 21 травня 2019 року не містить визначених Законом України "Про інвестиційну діяльність" умов щодо спільного використання обома сторонами результатів внесених інвестиційних внесків, досягнення соціального ефекту для територіальної громади або отримання вигоди у майбутньому. За висновком суду, сторонами вчинено дії з передачі комунального майна у приватну власність під видом укладення договору про інвестиційну діяльності, що суперечить приписам статей 1. 4. 7, 9 Закону України Закону "Про інвестиційну діяльність", статтям 3, 6, 203, 215, 655 Цивільного кодексу України. Крім того, укладені між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" інвестиційний договір від 25 січня 2019 року, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 21 травня 2019 року, а також Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, є нікчемними правочинами в силу прямої вказівки в законі.

Суд першої інстанції виснував про можливість задоволення у порядку застосування реституції нікчемних правочинів вимоги прокурора про зобов`язання ТОВ "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, а також земельну ділянку з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26.

Відносно вимог позову про визнання недійсним та скасування Рішення Вінницької міської ради №1921 від 30 серпня 2019 року, яким погоджено звіт та експертну оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:083:0110 площею 0,2950 га, суд зробив висновок щодо обрання прокурором неефективного способу захисту.

Також суд дійшов висновку, що відповідач мав змогу ознайомитись з обставинами переходу до комунальної власності нерухомого майна, набував права власності поза аукціоном та конкурсними процедурами, проведення яких було обов`язковим в силу вимог Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а тому його володіння є недобросовісним.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 та ухвалити нове рішення яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що прокурором було пред`явлено негаторний позов, тобто позов про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому, суд першої інстанції, "відхилив" обраний позивачем спосіб захисту та самостійно "визначив" належний спосіб захисту прав позивача, що є неприпустимим і суперечить принципам диспозитивності та змагальності господарського судочинства. За таких умов, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За доводами скаржника, прокурором до позовної заяви не надано належних доказів, які б підтверджували наявність підстав для захисту ним інтересів держави, зокрема повідомлення Вінницької міської ради та/чи виконавчого комітету Вінницької міської ради про їх обов`язок звернутись із позовом до суду, доказів бездіяльності даного органу, а також повідомлення останніх про те, що саме прокурором буде здійснено представництво інтересів держави в суді замість них. Вінницька міська рада є представницьким органом територіальної громади жителів міста Вінниці, а тому твердження прокурора про відсутність органу, який би міг здійснити представництво та захист інтересів територіальної громади є безпідставними.

Апелянт зауважує, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2017 року, який міститься в матеріалах справи, значиться нежитлова будівля, загальною площею, 1524,4 кв.м., яка знаходиться за адресою : м.Вінниця, вул. Маліновського,26, та зареєстрована за територіальною громадою м. Вінниці в особі Вінницької міської ради, тобто станом на момент укладення оскаржуваного договору рахується нежитлова будівля, а не заклад охорони здоров`я. Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що нежитлова будівля, загальною площею 1524,4 кв.м. на момент укладення оспорюваного інвестиційного договору була об`єктом охорони здоров`я та використовувалася за призначенням, а також доказів, про те, що вказаний об`єкт перебував на балансі закладу охорони здоров`я.

На думку скаржника, судом першої інстанції не повно з`ясовані фактичні обставини справи в контексті застосування/незастосування позовної давності, оскільки належним і ефективним способом захисту права власності позивача на об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі за адресою м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, як зазначено в судовому рішенні, є застосування наслідків нікчемного правочину відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, і на цей спосіб захисту поширюються загальні правила позовної давності відповідно до пункту 3 частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, тому суд окремо мав би розглянути питання щодо застосування позовної давності у цій справі.

ТОВ "МПК-Груп" стверджує, що саме на прокурора у даній справі покладався обов`язок доведення того, що оспорюваний правочин є удаваний, в т.ч. те, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені інвестиційним договором. Однак, прокурором до матеріалів справи не надано жодного доказу, який би підтверджував, що воля сторін інвестиційного договору була спрямована на приховання укладення іншого правочину, що вказує на безпідставність вимог прокурора.

Листом №902/669/24/2102/25 від 16 квітня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

24 квітня 2025 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/669/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 квітня 2025 року у справі №902/669/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 та призначено розгляд апеляційної скарги на "21" травня 2025 р. об 10:40 год.

06 травня 2025 року від Вінницької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого прокурор вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Прокурор стверджує, що жодні доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, натомість спростовуються в повному обсязі матеріалами справи №902/669/24, установленими в ході її розгляду фактичним обставинами справи та наданням судом першої інстанції правової оцінки кожній обставині справи у відповідності до норм законодавства із застосування належної у спірних правовідносинах судової практики.

12 травня 2025 року від Виконавчого комітету Вінницької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ "МКП-Груп". Заявник вважає подану Товариством з обмеженою відповідальністю "МКП Груп" апеляційну скаргу обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, посилається на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 травня 2025 року у справі №902/669/24 розгляд апеляційної скарги відкладено на 27 травня 2025 р. об 14:00 год.

Безпосередньо в судових засіданнях представник відповідача 3, представник відповідача 1, 2 та прокурор повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників відповідачів та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення місцевого господарського суду - частково скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2015 року рішенням Вінницької міської ради №2145 надано згоду на безоплатне прийняття з державної у комунальну власність територіальної громади м.Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно- Західної залізниці" /т.1, а.с, 32/.

29 травня 2015 року рішенням Вінницької міської ради №2170 вирішено викласти в новій редакції пункт 1 рішення міської ради від 24 квітня 2015 року №2145 "Про надання згоди на безоплатне прийняття з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці", а саме: "Надати згоду на безоплатне прийняття з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці", з умовою, що зазначене майно використовуватиметься за цільовим призначенням і не відчужуватиметься в приватну власність" /т.1, а.с. 33/.

10 вересня 2015 року рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1985 затверджено Акт приймання-передачі з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці" /т.1, а.с.34-35/.

Згідно Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці" до складу об`єкта передачі ввійшла будівля лікарні та складу за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26-26а, разом із земельною ділянкою площею 0,2950 га з кадастровим номером 051013600:02:083:0110 /т.1, а.с. 36-42/.

Відповідно до рішення Вінницької міської ради №359 від 18 лютого 2016 року в редакції, зі змінами внесеними рішенням Вінницької міської ради №2324 від 12 жовтня 2017 року, будівлю, загальною площею 1524,4 кв.м., що розташована у м. Вінниця по вул. Малиновського, 26, загальною балансовою вартістю 564 039, 00 грн, разом із земельною ділянкою, кадастровий номер :02:083:0110, загальною площею 0,2950 га, балансовою вартістю 852180,00 грн передано на баланс департаменту житлового господарства міської ради.

Рішенням Вінницької міської ради №1381 від 26 жовтня 2018 року внесено зміни в рішення міської ради від 10 лютого 2012 року №645, а саме додаток №3 "Переліку об`єктів інвестування, по яких інвестор визначається шляхом проведення конкурсу" Положення про порядок залучення інвесторів до реалізації інвестиційних проектів (будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) по об`єктах містобудування різного призначення (в т.ч. незвершених будівництвом) доповнено пунктом 21 "Нежитлова будівля по вул. Малиновського, 26 у м. Вінниці" /т.1, а.с.44/.

01 листопада 2018 року рішенням виконавчого комітету міської ради №2377 затверджено умови організації та проведення конкурсу на право реалізації інвестиційного проекту по об`єкту нежитлової нерухомості, розташованого за адресою: м. Вінниці, вул. Малиновського, 26, згідно з Додатком /т.1, а.с. 45-46/.

Умовами організацізації та проведення конкурсу передбачено:

Об`єкт інвестування об`єкт нежитлової нерухомості на вул. Малиновського, 26 в м.Вінниці.

Характеристика земельної ділянки відповідно до Плану зонування міста зазначена територія знаходиться в діловій зоні, що призначена для розташування адміністративних, наукових, ділових, фінансових, супутніх до них елементів транспортної інфраструктури (Г1).

Опис об`єкту: форма власності комунальна власність територіальної громади міста; загальна площа об`єкту 1524,4 кв.м (в т.ч. літ. "А" 1475,5 кв.м; літ. "Б" 48,9 кв.м). Оцінка фізичного зносу Літ. "А" знаходиться в незадовільному стані. Експлуатація елементів будівлі можлива при умові проведення ремонтних робіт; Літ. "Б" знаходиться у ветхому стані. Стан несучих конструкцій елементів аварійний.

Вартість об`єкту згідно зі звітом про незалежну оцінку: 3280350 грн. з врахуванням ПДВ.

Умовами реалізації та зобов`язання інвестора, зокрема пунктами 2, 4, 5, 6 визначено, що реконструкція об`єкту під громадські потреби відповідно до містобудівної та проектної документації, розробленої згідно з державними будівельними нормами, стандартами та правилами. Відшкодування територіальній громаді міста вартості об`єкту, визначеної в звіті про незалежну оцінку, не пізніше 10 робочих днів з дати підписання інвестиційного договору. Завершення будівельних робіт протягом 3 років з моменту підписання інвестиційного договору. Виконання комплексного благоустрою території.

Пунктом 3 умов організації та проведення конкурсу на право реалізації інвестиційного проекту визначено, що переможцем конкурсу визнається претендент, що за рівних інших конкурсних умов запропонує найвищий обсяг інвестицій.

03 грудня 2018 року Конкурсною комісією з проведення інвестиційного конкурсу здійснено відкриття та розгляд поданої заяви та прийнято рішення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" переможцем конкурсу, що оформлено протоколом конкурсної комісії та затверджено 06 грудня 2018 року рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2698 /т.1, а.с.47-48/. З протоколу вбачається, що пропозиція щодо інвестування в реалізацію інвестиційного проекту становить 11,0 млн грн.

25 січня 2019 року між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради (Виконком, Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (Інвестор, Сторона 2) укладено інвестиційний договір /т.1, а.с. 52-57/.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що відповідно до рішення міської ради від 26 жовтня 2018 року №1381 "Про внесення змін та доповнень в рішення міської ради від 10 лютого 2012 року №625 (зі змінами та доповненнями): виконавчий комітет Вінницької міської ради зобов`язується передати, а Інвестор зобов`язується прийняти об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі за адресою м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, що складаються з: нежитлової будівлі, позначеної на плані літ. "А" площею 1475,5 кв.м, нежитлової будівлі позначеної в плані літ. "Б" площею 48,9 кв.м, мостіння - №І-№ІІ, огорожі - №1-№2, підпірної стіни - №3, огорожі № 4 (Об`єкт інвестування).

Згідно пункту 1.1.2 Договору Інвестор зобов`язується в повному обсязі за власні кошти протягом 3 років з моменту укладання цього Договору здійснити реконструкцію Об`єкта інвестування під офісну будівлю.

Об`єкт інвестування належить територіальній громаді м. Вінниці на праві комунальної власності відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих шляхом безпосереднього доступу 25 січня 2019 року: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 1235556 (пункт 1.1.3 Договору).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку, виконаного ТОВ "ВІНЕКС" станом на 31 грудня 2017 року ринкова вартість Об`єкта інвестування складає 3 280 350,00 грн, в тому числі ПДВ - 546 725,00 грн.

Об`єкт інвестування розташований на земельній ділянці по вул. Малиновського, 26 в м. Вінниці, площею 0,295га, кадастровий номер - :02:083:0110, що належить територіальний громаді м. Вінниці на праві комунальної власності відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих шляхом безпосереднього доступу 25 січня 2019 року: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 21798315.

Передача Об`єкта інвестування Виконкомом та прийняття його Інвестором здійснюється на підставі акту прийому-передачі, який підписується Сторонами (пункт 1.1.4 Договору).

Відповідно до пункту 1.1.5 Державна реєстрація за інвестором права власності на Об`єкт інвестування здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством, після виконання Інвестором зобов`язань згідно з дійсним Договором та введення в експлуатацію завершеного будівництвом Об`єкту інвестування.

Ринкова вартість Об`єкта інвестування відповідно до звіту про незалежну оцінку складає 3 280 350,00 грн, в тому числі ПДВ - 546 725,00 грн (пункт 2.1 Договору).

Величина пайової участі Інвестора у розвитку інженерної інфраструктури міста та порядок її сплати визначається відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в окремому договорі, що укладається з Виконкомом до введення Об`єкта інвестування в експлуатацію (пункт 2.3 Договору).

Згідно пункту 2.4 Договору Інвестор сплачує вартість об`єкту інвестування в розмірі, зазначеному в пункті 2.1 цього Договору, на розрахунковий рахунок протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання цього Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачені права та обов`язки інвестора, зокрема:

3.3.1 Здійснити проектування та реконструкцію Об`єкту інвестування в обсягах та в терміни, передбачені даним Договором.

3.3.3 Виступити замовником проектування Об`єкта інвестування та залучити до виконання проектних робіт сертифіковану підрядну організацію.

3.3.4 Фінансувати всі витрати, пов`язані з проектуванням та реконструкцією Об`єкта інвестування, отримання відповідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт та всі інші витрати, що пов`язані з укладанням Договору.

Договір набирає чинності після його нотаріального посвідчення (пункт 7.1 Договору).

25 січня 2019 року договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №46.

Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" здійснено розрахунок за придбання (інвестування) в сумі 3 280 350,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №18 від 20 лютого 2019 року /т.4, а.с.9/.

21 травня 2019 року між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень до інвестиційного договору, за змістом якого сторонами погоджено змінити Інвестиційний договір та викласти пункт 1.5 у новій редакції: "Державна реєстрація за Інвестором права власності на об`єкт інвестування здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством та даним Договором, після виконання Інвестором пункту 2.4 Договору. Сторони дійшли згоди, що відчуження у будь-який спосіб Об`єкта інвестування третім особам здійснюється виключно за письмовою згодою Виконавчого комітету Вінницької міської ради. При цьому, всі невиконані або виконані не в повному обсязі Інвестором на момент відчуження Об`єкта інвестування зобов`язання за даним Договором переходять до нового власника в обсягах, передбачених цим Договором, та підлягають виконанню в порядку, визначеному даним Договором" /т.1, а.с. 58-59/.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, на підставі договору про внесення змін та доповнень до Інвестиційного договору №453 від 21 травня 2019 року, зареєстровано право приватної власності за ТОВ "МПК-ГРУП" на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26.

27 червня 2019 року рішенням Вінницької міської ради №1849 надано дозволи на розроблення землевпорядної документації та проведення експертно-грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення.

Зобов`язано Департамент земельних ресурсів міської ради: укласти угоди (договори) з покупцями земельних ділянок на сплату авансового платежу у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, але не менше вартості виконаних робіт з експертної грошової оцінки земельних ділянок та суб`єктами оціночної діяльності, відібраної на конкурсних засадах, про проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать покупцям земельних ділянок /т.1, а.с. 49-50/.

30 серпня 2019 року в зв`язку з реєстрацію права власності за ТОВ "МПК- ГРУП" на зазначений об`єкт нерухомості комунальні власності Вінницькою міською радою прийнято рішення №1921, згідно якого вирішено зокрема: погодити звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок несільськогосподарського призначення згідно з додатками (додаються); затвердити вартість земельних ділянок згідно з додатками (додаються); передати у власність шляхом продажу земельні ділянки несільськогосподарського призначення згідно з додатками (додаються); затвердити пропозиції щодо способів та умов продажу земельних Ділянок згідно з додатками (додаються); департаменту земельних ресурсів міської ради забезпечити оформлення договорів купівлі - продажу земельних ділянок за цінами та на умовах, визначених згідно з додатками (додаються); рішення є підставою для здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та отримання Витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно про право власності на землю відповідно до діючого законодавства; після оформлення права власності на землю власниками земельних ділянок, внести зміни в земельно-облікові документи; покупці земельних ділянок, визначених у додатках, у 90-денний термін з моменту прийняття рішення міською радою про продаж земельних ділянок, зобов`язані укласти договори купівлі-продажу земельних ділянок в установленому чинним законодавством порядку /т.1, а.с.60-61/.

Згідно Додатку 14 до рішення міської ради від 30 серпня 2019 року №1921 прийнято зокрема погодити звіт про експертну грошову земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка пропонується до продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна, що знаходяться в м. Вінниці, на вул. Малиновського, 26, для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), виконаний ТОВ "ВІНЕКС".

Затвердити вартість земельної ділянки загальною площею 0,2950 га на вул. Малиновського, 26, у м. Вінниці в розмірі 1 917 792 грн. 00 коп., без ПДВ, на підставі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки (висновок оцінювача про експертну грошову оцінку земельної ділянки від "29" липня 2019 року, вартість 1 кв.м. - 650 грн. 10 коп.) - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).

Передати у власність шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" земельну ділянку загальною площею 0,2950 га за 1 917 792 грн. 00 коп. (один мільйон дев`ятсот сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві грн.), без ПДВ (відповідно до звіту про експертну грошову оцінку) для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), на вул. Малиновського, 26, у м. Вінниці.

Пропозиції щодо способів та умов продажу земельної ділянки площею 0,2950 га - для будівництва та обслуговування будівель та ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), на вул. Малиновського, , м. Вінниці, Товариству з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП": площа земельної ділянки: 0,2950 га; кадастровий номер земельної ділянки - :02:083:0110; категорія земель: землі громадської забудови; цільове призначення: 03.10 - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).

Спосіб продажу: продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" на неконкурентних засадах відповідно до договору купівлі-продажу.

Вартість земельної ділянки: 1 917 792,00 грн, без ПДВ, на основі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

18 вересня 2019 року між Вінницькою міською радою (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення /т.1, а.с. 127-132/.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець на підставі Рішення Вінницької міської ради 43 сесії 7 скликання від 30 серпня 2019 року за №1921 та Додатку 14 до нього, передав у власність (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) земельну ділянку, загальною площею - 0,2950 га, кадастровий номер - :02:083:0110, та сплатив за неї грошову суму згідно умов цього Договору.

Земельна ділянка, що передається у власність Покупця, має наступні правову та фізичну характеристики:

- розташована: місто Вінниця, вулиця Малиновського, 26;

- належить Вінницькій міській територіальній громаді в особі Вінницької міської ради на праві комунальної власності згідно пунктів 3, 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 липня 2013 року за записом №21798315, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманими нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до нього 18 вересня 2019 року;

- згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Лемешко Г.П. 17 вересня 2019 року за номером НВ-019, земельна ділянка має наступну кількісну характеристику: площа земельної ділянки 0,2950 га, з яких: землі під соціально-культурними об`єктами 0,014 га, 0,0620 га, 0,0062 га, 0,0001 га, 0,2118 га, 0,0007 га, 0,0002 га.

Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) (пункт 1.3 Договору).

Згідно з довідкою №37-00-010-45136, виданою департаментом земельних ресурсів Вінницької міської ради 10 вересня 2019 року земельна ділянка. що є предметом даного Договору, має такі обмеження, обтяження: дотримання цільового використання земельної ділянки; здійснення благоустрою прилеглої території, відповідно до технічних умов та плану благоустрою, погодженого належним чином; утримання в належному технічному, санітарному стані тротуару та частини дороги, що прилягають до земельної ділянки. за окремою угодою та план-схемою, погодженою департаментом комунального господарства та благоустрою: заборона будівництва, розміщення ТС та будь-яких об`єктів. встановлення елементів благоустрою, в т.ч. МАФ, без відповідних дозволів; встановлення права третіх осіб на ремонт, прокладку і обслуговування інженерних мереж; дотримання вимог Закону України "Про відходи" та інших вимог природоохоронного законодавства; дотримання статті 18 Закону України "Про автомобільні дороги". На земельну ділянку, що є предметом цього Договору, сервітути не встановлено.

Відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору земельна ділянка має наступні відомості про обмеження у використанні: 0,0028 га, 0,0014 га - зона особливого режиму забудови (Закон України "Про планування та забудову території" №1103 від 26 грудня 2012 року) (пункт 1.4 Договору).

Згідно пункту 1.5 Договору земельна ділянка, яка відчужується за цим договором, перебуває в оренді у Покупця згідно з договором оренди земельної ділянки від 11 березня 2019 року, та на ній розташована будівля, що є власністю Покупця згідно з інвестиційним договором, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. 25 січня 2019 року за реєстром №46, зі змінами від 21 травня 2019 року за реєстром №453, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 травня 2019 року за записом № 31683843, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Вартість продажу земельної ділянки затверджена рішенням Вінницької міської ради і складає 1 917 792,00 грн, без ПДВ (пункт 2.1 Договору).

Згідно зі Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,2950 га, виконаним ТОВ "ВІНЕКС" станом на 29 липня 2019 року, погодженим Рішенням Вінницької міської ради 43 сесії 7 скликання від 30 серпня 2019 року за №1921, оціночна вартість земельної ділянки 1 917 792,00 грн, без ПДВ (пункт 2.2 Договору).

Продаж земельної ділянки проводиться за 1 917 79,00 грн, без ПДВ, з яких Покупцем сплачено авансовий внесок в розмірі 1 105 000,00 грн без ПДВ, та доплату у розмірі 812 792,00 грн, без ПДВ. Повний розрахунок Покупця з Продавцем за придбану земель ділянку підтверджується довідкою про надходження коштів, виданою департаментом земельних ресурсів Вінницької міської ради 16 вересня 2019 року за №37-00-010-46174 (пункт 2.3 Договору).

Покупець здійснює розрахунок з Продавцем в наступному порядку: кошти за викуп земельної ділянки зараховуються на розрахунковий рахунок Продавця 2002, УК у м. Вінниці/м. Вінпиця/33010100, , Банк Казначейство України (ЕАП), МФО 899998 (пункт 2.4 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору обов`язок Продавця передати земельну ділянку Покупцю вважається виконаним після повної сплати вартості земельної ділянки відповідно до Розділу 2, підписання та нотаріального посвідчення цього Договору.

Право власності на земельну ділянку виникає у Покупця з моменту його державної реєстрації та здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 6.2 Договору).

Договір є обов`язковим для сторін з моменту його підписання сторонами (пункт 11.1 Договору).

Договір підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації в департаменті земельних ресурсів Вінницької міської ради у місячний строк з моменту його підписання (пункт 11.2 Договору).

18 вересня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. посвідчено договір та зареєстровано в реєстрі за номером №808.

На виконання умов укладеного договору Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" здійснено оплату за продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що підтверджується платіжними дорученнями №24 від 24 липня 2019 року на суму 1 105 000,00 грн та №31 від 13 вересня 2019 року на суму 812 792,00 грн /т.4, а.с. 8, 9 (зворотна сторона)/.

Вінницькою окружною прокуратурою листом №50/2893вих24 від 23 лютого 2024 року повідомлено Вінницьку міську раду про виявлені порушення та запропоновано повідомити про вжиті заходи з метою захисту інтересів територіальної громади.

У відповідь Вінницька міська рада листом №01/00/011/123184 від 29 березня 2024 року надала копії документів вказаних у листі прокурора.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора з даним позовом.

Розглянувши доводи сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що інвестиційний договір між ТОВ "МПК-ГРУП" та виконкомом Вінницької міської ради є удаваним, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про інвестиційну діяльність", не передбачає спільного використання результатів інвестування або соціального ефекту. Договір, на думку суду, фактично прикриває незаконну передачу комунального майна у приватну власність, тому є нікчемним, як і пов`язаний із ним договір купівлі-продажу земельної ділянки. Суд визнав можливим застосування реституції тобто повернення нерухомості та землі громаді. Також суд вказав, що ТОВ "МПК-ГРУП" набуло майно з порушенням обов`язкових аукціонних/конкурсних процедур, що свідчить про недобросовісність володіння.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Щодо участі прокурора у даному спорі.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно із частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 ГПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Встановлена Законом України "Про прокуратуру" умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20 та від 08 листопада 2023 року у справі №607/15052/16-ц).

Отже, якщо прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави, він зобов`язаний у позовній заяві вказати підставу для здійснення представництва інтересів, передбачену частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та обґрунтувати її. У такому разі статусу позивача набуває або орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах (за наявності такого органу), або прокурор (у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду).

Процесуальний статус сторін у справі залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі. У свою чергу суд оцінює наведене прокурором обґрунтування та у випадку встановлення відсутності підстав для представництва застосовує наслідки, передбачені статтею 174 або статтею 226 ГПК.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18 зазначила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

Узагальнюючи наведені висновки щодо застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Прокурор, вважаючи, що діями (бездіяльністю) відповідача порушуються державні інтереси, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачених процесуальним Законом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі №926/1111/15).

При зверненні із позовом до суду Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури на обґрунтування підстав самостійного представництва інтересів держави зазначив, що, Вінницькою міською радою та Виконавчим комітетом Вінницької міської ради відчужено нерухоме майно всупереч інтересам територіальної громади, з порушенням вимог законодавства укладено удаваний інвестиційний договір, з метою приховання вчинення договору купівлі-продажу без застосування конкурсних процедур.

Попередньо, до звернення з позовом до суду, прокурор звертався до Вінницької міської ради з листом від 23 лютого 2024 року, у якому повідомляв про виявлені порушення та було запропоновано повідомити про вжиті заходи з метою захисту інтересів територіальної громади, на що 05 квітня 2024 року Вінницькою міською радою надано копії документів, однак щодо позасудового чи судового врегулювання даного питання інформації не повідомлено.

Таким чином, Вінницькою окружною прокуратурою дотримано вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та обгрунтовано підстави для звернення до суду з даним позовом. Протилежні доводи ТОВ "МПК-Груп" відхиляються колегією суддів, як такі, що грунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним інвестиційного договору від 25 січня 2019 року, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 21 травня 2019 року, укладеного між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" щодо реалізації інвестиційного проекту по об`єкту нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, загальною площею 1524,4 кв.м. та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, укладеного 18 вересня 2019 року між Вінницькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Таким чином, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

При цьому, реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.

Таким чином, удаваність договору, не свідчить про автоматичну недійсність таких правочинів, оскільки у силу приписів статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам чинності правочинів, що містяться у статті 203 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі №927/784/23 та від 17 квітня 2025 року у справі №910/3201/24).

Частиною першою статі 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі №524/3188/17, від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15-ц.

При цьому, частиною першою статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, проаналізувавши умови оспорюваних договорів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між Вінницькою міською радою та ТОВ "МПК-Груп" укладено удаваний інвестиційний договір та договір купівлі-продажу земельної ділянки, з метою приховання договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього ж Кодексу.

Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №500/5194/16).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц зазначив, що у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц вказав, що якщо такі правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору, потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Колегія суддів зазначає, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст. Тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі №927/784/23, від 21 травня 2024 року у справі №914/4127/21, від 16 січня 2024 року у справі №918/86/22.

У справі №902/669/24, яка розглядається між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" укладено інвестиційний договір від 25 січня 2019 року.

Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначаються Законом України "Про інвестиційну діяльність".

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

За змістом частини 1 статті 4 цього Закону об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності (частина 2 статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Отже, будь-яка особа, якій законом не заборонена така діяльність, має право прийняти рішення про інвестування та реалізувати це рішення як шляхом вкладення інвестицій у будь-який не заборонений проєкт, так і шляхом реалізації цього проєкту. При цьому Закон не забороняє збіг інвестора та учасника в одній особі (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі №910/7975/21).

Згідно із частиною 5 статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Інвестиційні правовідносини є різновидом господарських правовідносин, які виникають між суб`єктами інвестиційної діяльності (інвесторами та іншими учасниками) щодо підготовки, реалізації інвестицій, відшкодування витрачених коштів та отримання прибутку від такої діяльності.

При цьому основним способом реалізації інвестицій є інвестиційна діяльність, яка полягає у практичних організаційних діях відповідних суб`єктів з метою знаходження інвестиційних ресурсів (майнових та інтелектуальних цінностей), виборі об`єктів підприємницької та інших видів діяльності і вкладення в ці об`єкти зазначених ресурсів для отримання прибутку (доходу) або досягнення певного соціального ефекту.

Отже, за своїм змістом інвестиційна діяльність полягає у трансформації цінностей (інвестицій) в об`єкти такої діяльності та наступне одержання доходу за рахунок приросту капітальної вартості зазначених інвестицій або від їх використання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №910/21935/17 та від 27 липня 2022 року у справі №910/7966/21.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі №910/7975/21 Верховний Суд сформулював висновок щодо терміна "соціальний ефект", зміст якого у частині 1 статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" не розкрито. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що у загальному сенсі поняття "соціальний ефект" може означати результат, пов`язаний із життям та стосунками людей у суспільстві. У контексті інвестиційної діяльності про досягнення соціального ефекту йдеться у разі здійснення інвестицій в об`єкти соціальної сфери або в інші об`єкти, інвестування в які сприяє досягненню встановлених законодавством пріоритетів соціальної політики держави.

В інвестиційній діяльності у галузі будівництва безпосередній соціальний ефект як результат інвестиційної діяльності може мати прояв, наприклад, у передачі частини збудованих житлових приміщень органам місцевого самоврядування для забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, передачі нежитлових приміщень органам освіти, культури, медицини тощо, в будівництві об`єктів соціальної інфраструктури як складової комплексної забудови територій.

При цьому не можна віднести до безпосереднього соціального ефекту передачу частини житлових та нежитлових приміщень учаснику спільної інвестиційної діяльності внаслідок розподілу спільно досягнутого результату інвестування. Водночас для кваліфікації вкладу суб`єкта як інвестиції достатньо одного із результатів, передбачених частиною 1 статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність", а саме створення прибутку (доходу) та/або досягнення соціального ефекту.

У статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) або проспект цінних паперів (рішення про емісію цінних паперів).

Інвестиційний договір - це господарсько-правова угода, яка укладається між суб`єктами інвестиційної діяльності (замовником та інвестором), у якій фіксується факт вкладання коштів або інших матеріальних чи інтелектуальних цінностей в об`єкт інвестування та у якій визначається мета (отримання прибутку та/або соціального ефекту), регламентуються права та обов`язки сторін.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі №910/7975/21, від 12 листопада 2024 року у справі №927/784/23.

З огляду на викладене місцевий господарський суд, виокремивши лише деякі частини та процитувавши вибірково пункти спірного договору та змін до його, безпідставно не надав належної комплексної правової оцінки його умовам у сукупності (у тому числі предмету, характеру прав та обов`язків сторін, результатам виконання, меті (прибуток, дохід) спірного договору для сторін цього договору), у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про удаваність даного договору.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів виходить з того, місцевий господарський суд, перш за все, мав встановити:

(1) наявність інвестицій як предмету договору;

(2) мету здійснення інвестиційної діяльності;

(3) наявність інвестора та об`єкта інвестування;

(4) інвестиційний характер внеску (вклад має бути цільовим, тобто спрямованим на розвиток, будівництво, удосконалення, створення нового, тощо);

(5) взаємну вигоду сторін.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що ТОВ "МПК-Груп" виступає інвестором, а Виконавчий комітет Вінницької міської ради - орган місцевого самоврядування, що реалізує права територіальної громади як власника комунального майна. Таким чином, сторони оспорюваного правочину відповідають статусу суб`єктів інвестиційної діяльності передбачених статтею 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиції, що спрямовуються на створення (придбання), реконструкцію, технічне переоснащення основних засобів, очікуваний строк корисної експлуатації яких перевищує один рік, здійснюються у формі капітальних вкладень.

У спірних правовідносинах інвестор вніс грошові кошти в сумі 3 280 350 грн на відшкодування вартості комунального майна. Крім того, зобов`язався здійснити реконструкцію об`єкта, провести благоустрій території, фінансувати проектування та отримання дозвільних документів, що є класичним прикладом капітальних вкладень, передбачених законом, і становить інвестиції в матеріальний актив.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Об`єктом інвестування між сторонами є нежитлові будівлі, які перебувають у комунальній власності, потребують реконструкції та модернізації (незадовільний, аварійний стан будівлі), що відповідає законодавчому визначенню допустимого об`єкта інвестування. В описі об`єкта в умовах організацізації та проведення конкурсу передбачено: форма власності комунальна власність територіальної громади міста; загальна площа об`єкту 1524,4 кв.м (в т.ч. літ. "А" 1475,5 кв.м; літ. "Б" 48,9 кв.м). Оцінка фізичного зносу Літ. "А" знаходиться в незадовільному стані. Експлуатація елементів будівлі можлива при умові проведення ремонтних робіт; Літ. "Б" знаходиться у ветхому стані. Стан несучих конструкцій елементів аварійний.

Метою залучення Вінницькою міською радою інвестицій є реконструкція нежитлової будівлі під офісні приміщення, що після введення в експлуатацію може використовуватись інвестором для здійснення господарської діяльності, що має прибутковий характер. Це свідчить про досягнення економічного ефекту, що відповідає визначенню інвестицій.

Сторонами у договорі також погоджено цільове інвестування та строки реалізації проекту, а саме інвестор повинен здійснити реконструкцію об`єкта протягом 3 років; фінансування, проектування, дозвільні документи здійснюється виключно за рахунок інвестора. Це відповідає ознаці цільового інвестування, що є базовою ознакою інвестиційного договору. Крім того, договором на інвестора також покладається обов`язок сплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Колегія суддів зауважує, що умовами інвестиційного конкурсу, затвердженими рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2377 від 01 листопада 2018 року, прямо передбачено, що об`єктом інвестування є нежитлова нерухомість на вул. Малиновського, 26 в м. Вінниці, яка підлягає реконструкції під громадські потреби відповідно до містобудівної та проєктної документації, розробленої згідно з державними будівельними нормами, стандартами та правилами (пункт 2 умов). Територія, на якій розташований об`єкт, згідно з Планом зонування міста, знаходиться в діловій зоні Г1, що призначена для розміщення адміністративних, ділових, фінансових, наукових установ, а також об`єктів інфраструктури, супутніх до таких функцій. Це безпосередньо вказує на спрямованість проекту на формування об`єкта, функціонально інтегрованого в міський простір з урахуванням суспільно значущих потреб.

Згідно з протоколом конкурсної комісії від 03 грудня 2018 року, затвердженим рішенням виконкому №2698 від 06 грудня 2018 року, переможцем конкурсу визнано ТОВ "МПК-Груп", яке запропонувало інвестиційну пропозицію обсягом 11,0 млн грн /т.1, а.с. 47-48/. Ця сума охоплює не лише викупну вартість об`єкта, визначену звітом про незалежну оцінку (3 280 350 грн з ПДВ, пункт 2.1 договору), але і витрати на реконструкцію, благоустрій, проєктування, дозвільну документацію та інші зобов`язання інвестора.

Відповідно до пункту 1.1.2 інвестиційного договору від 25 січня 2019 року, ТОВ "МПК-Груп" зобов`язалося за власні кошти протягом трьох років здійснити реконструкцію об`єкта під офісну будівлю, а пунктом 3.3.4 передбачено, що інвестор фінансує усі витрати, пов`язані з реалізацією проєкту. Також пункт 6 умов конкурсу передбачає виконання комплексного благоустрою території, що підтверджує публічну спрямованість інвестиційного проекту.

Таким чином, сукупність умов конкурсу, інвестиційного договору та поданих інвестором зобов`язань свідчить про реалізацію проекту, спрямованого на задоволення суспільних інтересів у сфері містобудівного розвитку, благоустрою та функціонального використання міського простору.

Враховуючи викладене, договір, який укладений 25 січня 2019 року між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та ТОВ "МПК-Груп" є інвестиційним договором відповідно до положень Закону України "Про інвестиційну діяльність". Правовий зміст договору дає підстави однозначно кваліфікувати його як інвестиційний.

На переконання колегії суддів, укладений між сторонами договір не може бути кваліфікований як прихований договір купівлі-продажу приміщення, оскільки він не передбачає безумовного переходу права власності до інвестора в обмін на оплату вартості об`єкта. Передача об`єкта інвестування не супроводжувалася безпосереднім оформленням права власності на момент укладення договору, а була обумовлена виконанням інвестором цілого комплексу обов`язків, серед яких здійснення реконструкції, фінансування робіт, благоустрій території, дотримання проектної та містобудівної документації. Сплата вартості об`єкта не є ціною договору як при купівлі-продажу, а має характер компенсації витрат територіальної громади, пов`язаних з передачею об`єкта інвестування у користування під зобов`язання створити нову офісну будівлю.

Крім того, зміни до договору, оформлені 21 травня 2019 року, лише підтверджують відсутність ознак договору купівлі-продажу. Зокрема, реєстрація права власності за інвестором була поставлена у залежність виключно від факту сплати грошових коштів (пункт 2.4), однак при цьому договір передбачає обмеження права розпорядження об`єктом відчуження допускається лише за письмової згоди виконавчого комітету міської ради. Таке обмеження несумісне з правовою природою договору купівлі-продажу, за яким набувач набуває повний обсяг правомочностей щодо майна. Крім того, передбачено, що всі зобов`язання інвестора в разі відчуження переходять до нового власника, що суперечить диспозитивному характеру зобов`язань у зобов`язальному праві купівлі-продажу, але є типовою умовою для інвестиційного механізму, спрямованого на досягнення публічно значущої мети реконструкції об`єкта для суспільних потреб.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції виснував, що прокурором не доведено того, що спірний інвестиційний договір із змінами укладений з метою приховати інший правочин.

Таким чином відсутні підстави для визнання недійсним інвестиційного договору від 25 січня 2019 року, в редакції договору про внесення змін та доповнень від 21 травня 2019 року, укладеного між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" щодо реалізації інвестиційного проекту по об`єкту нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, загальною площею 1524,4 кв.м. та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, укладеного 18 вересня 2019 року між Вінницькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП".

Щодо вимог про визнання недійсним та скасування рішення Вінницької міської ради №1921 від 30 серпня 2019 року, яким погоджено звіт та експертну оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:083:0110 площею 0,2950 га, колегія суддів зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору оренди, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 та від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20.

Велика Палата Верховного Суду уже зазначала, що під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом або про визнання недійсним договору), не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена.

Незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, суд має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 14 березня 2023 року у справі №922/1796/19 сформульовано усталений правовий висновок про те, що позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність рішення (наказу, розпорядження) органу державної влади без заявлення вимоги про визнання його незаконним і скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані.

Оскаржуване рішення про затвердження звіту про оцінку не є підставою виникнення права власності, а тому в цій частині прокурором обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови в такій вимозі.

Щодо функціонального призначення нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26, загальною площею 1524,4 кв.м., суд зазначає наступне.

Так, дійсно 08 листопада 2007 року Виконкомом Вінницької міської ради видано Свідоцтво про право власності держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на 19/25 частки будівлі лікарні літ. "А" площею 1483,8 кв.м., літ "п/А(1)", літ. "Б" загальною площею будівель 1532,7 кв.м. у м. Вінниці по вул. Малиновського, 26-26а.

Свідоцтво видане на підставі Рішення Вінницької міської ради №2662 від 08 листопада 2007 року /т.3 а.с. 156-164/.

Рішенням Вінницької міської ради №2145 від 24 квітня 2015 року надано згоду на безоплатне прийняття з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці", пункт 1 якого викладено в редакції, затвердженій рішенням міської ради №2170 від 29 травня 2015 року "Про викладення в новій редакції пункту 1 рішення міської ради від 24 квітня 2015 року №2145, а саме: "Надати згоду на безоплатне прийняття з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці", з умовою, що зазначене майно використовуватиметься за цільовим призначенням і не відчужуватиметься в приватну власність".

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1985 від 10 вересня 2015 року затверджено акт приймання-передачі з державної у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці цілісного майнового комплексу державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці", відповідно до якого до складу об`єкта передачі ввійшла будівля лікарні та складу за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26-26а, разом із земельною ділянкою площею 0,2950 га з кадастровим номером 051013600:02:083:0110.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції у складі цілісного майнового комплексу закладу охорони здоров`я було передано будівлі лікарні по вул. Малиновського. 26 у м. Вінниці та відповідна земельна ділянка, що підтверджується затвердженим Актом приймання-передачі /т.1, а.с. 33-42/.

Закон України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність.

Передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад (стаття 1 Закону).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" передаються безоплатно за умови взяття органами місцевого самоврядування зобов`язання використовувати за цільовим призначенням і не відчужувати в приватну власність такі об`єкти: навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори, у тому числі ті, будівництво яких не завершено.

Передача цілісних майнових комплексів підприємств провадиться разом з усіма їх активами і пасивами, лімітами, фондами, планами фінансово-господарської діяльності тощо, а об`єктів незавершеного будівництва - також з проектно-кошторисною документацією (частина 3 статті 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності").

У рішенні Вінницької міської ради №2170 від 29 травня 2015 року передбачено обмеження на передачу у приватну власність майна цілісного майнового комплексу Державного закладу "Вузлова клінічна лікарня станції Вінниця Південно-Західної залізниці".

Разом з тим, надаючи оцінку таким обставинам справи суд апеляційної інстанції враховує обставини добросовісності ТОВ "МПК Груп" та критерії правомірності втручання держави у право власності.

У спорах про повернення майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19).

Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (пункт 6.46) та інших.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди мають застосовувати під час розгляду справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права, що передбачають й інші критерії, які мають бути дотримані суб`єктами публічного права під час втручання у право власності.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції та утворюють "трискладовий тест", за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.

У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містяться три норми: 1) кожна особа має право мирно володіти своїм майном; 2) позбавлення власності є допустимим винятково в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; 3) держава має повноваження вводити у дію закони, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном: а) відповідно до загальних інтересів; б) для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

ЄСПЛ наголошує на тому, що зазначені норми не є окремими, а друга і третя норми стосуються лише конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном.

Зокрема, втручання у здійснення права на мирне володіння майном у розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу до Конвенції також повинно переслідувати мету у суспільному інтересі (рішення ЄСПЛ у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine).

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden).

Щодо першого припису ЄСПЛ у пунктах 63-64 рішення у справі "Маркс проти Бельгії" (Marckx v. Belgium) зауважив, що, визнаючи право на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності. Держава сама визначає "необхідність" відповідного закону, а наявність "спільного інтересу" може спонукати державу до "здійснення контролю за використанням власності", включаючи розпорядження та спадкування.

ЄСПЛ визначає найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу до Конвенції законність будь-якого втручання державного органу у право на мирне володіння майном, тобто його відповідність національному законодавству та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (East/West Alliance Limited v. Ukraine).

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.

Контроль за дотриманням конвенційних гарантій здійснюється ЄСПЛ, який застосовує норми Конвенції відповідно до базових принципів (методів) тлумачення, до яких відносять "принцип автономного тлумачення понять", "принцип еволюційного (динамічного) тлумачення", "принцип європейського консенсусу", "принцип розсуду держави", "принцип ефективного тлумачення" та "принцип пропорційності та балансу інтересів".

Достатньо докладно стандарт верховенства права та пропорційність як його складова частина висвітлені у практиці ЄСПЛ.

Так, у рішенні у справі "Фрессо і Руар проти Франції" (Fressoz and Roire V. France) ЄСПЛ зазначає, що "необхідність" будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Відсутність такого мотивування - прояв свавілля держави.

У цьому рішенні ЄСПЛ вказав на неприпустимість свавільного втручання держави у права людини без нагальної на то потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження.

Вирішувати питання про пропорційність чи непропорційність обмеження прав людини має суд, адже судова влада - політично нейтральна гілка влади, покликана урівноважувати інші гілки влади у цьому напрямі.

ЄСПЛ вказав на необхідність перевіряти передбачення обмеження прав людини у національному законі, визначати наявність обставини для його застосування та вирішувати питання співмірності. У сукупності це утворює трискладовий тест на пропорційність.

Обмеження прав має передбачатись національним законом. Такий закон повинен існувати на момент введення такого обмеження.

Обмеження прав у такому разі повинно прямо передбачатись у законі, а зміст закону повинен буди доведений до відома громадянам.

Закон має відповідати критеріям якості - обмеження прав повинно бути зрозумілим для кожного.

Обмеження прав повинно відповідати легітимній меті. Така мета зумовлена потребою захистити певні найбільш важливі для держави блага та принципи.

Втручання у права має відповідати вимогам співмірності.

Співмірність означає, що характер та обсяг втручання держави у права має бути не самоціллю, а засобом для захисту необхідного суспільного блага. Таке тлумачення не повинно бути самоціллю, воно має бути необхідним - безальтернативним та достатнім - а не надмірним.

Співмірність є найбільш складним критерієм для вирахування та встановлення. Обмеження прав часто є законним і відповідає легітимній меті, але характер такого обмеження є надмірним.

Таким чином, можна зазначити, що лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи. В одному випадку обмеження є пропорційним, а в іншому - те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.

Крім того, за змістом рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Отже, державні органи та органи місцевого самоврядування зобов`язані дотримуватись своїх власних процедур, але не позбавлені можливості/обов`язку виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД""та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

Як встановлено апеляційним господарським судом, ТОВ "МПК-Груп" брало участь у відкритому конкурсі, де не було жодних обмежень щодо цільового використання об`єкта, здійснило значні інвестиції в реконструкцію (11 млн грн), а право власності на спірну будівлю було зареєстровано 21 травня 2019 року.

ТОВ "МПК-Груп" діяло відкрито, публічно та в межах чинного законодавства, не могло знати про можливі порушення на етапі передачі майна до комунальної власності або на етапі огранізації та проведення конкурсу на реалізацію інвестиційного проекту. Воно є добросовісним набувачем, який діяв у межах договору з органом місцевого самоврядування та виконав всі зобов`язання перед ним. Факт того, що прокурор звернувся з позовом, який є предметом розгляду лише у 2024 році, тобто через п`ять років після набуття права власності та вже після завершення будівельних робіт, свідчить про невиправдане зволікання з боку держави. Відповідно до принципу "належного урядування", як сформульовано у справі "Рисовський проти України", саме на державу покладається обов`язок діяти вчасно, послідовно та прозоро. Не можна перекладати наслідки власної недбалості державних органів на добросовісного набувача, який діяв відповідно до чинного законодавства і покладався на офіційні, відкриті реєстраційні дані.

Встановлені в національному законодавстві та практиці ЄСПЛ критерії захисту добросовісного набувача включають право особи покладатися на дані Державного реєстру речових прав. Відсутність у реєстрі інформації про будь-які обтяження чи обмеження свідчить про відсутність вини ТОВ "МПК-Груп" у можливій незаконності первісного вибуття майна. Наявність правомірних очікувань на стабільність правового статусу набутого об`єкта також є елементом захисту права власності, як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД проти Ірландії".

З огляду на викладене, втручання держави у право власності ТОВ "МПК-Груп" через такий тривалий період без негайного реагування, всупереч принципу юридичної визначеності, не відповідає критеріям законності, легітимної мети та пропорційності. Це втручання не витримує трискладового тесту правомірності за Конвенцією та має розцінюватися як непропорційне обмеження прав, що не переслідує реальної суспільної потреби, натомість покладає надмірний тягар на добросовісного інвестора.

Висновок суду першої інстанції про недобросовісність ТОВ "МПК-Груп" є лише припущенням, оскільки не ґрунтується на достовірних та належних доказах, а рішення суду не може базуватися на припущеннях, що прямо заборонено процесуальним законом.

Під час розгляду цієї справи прокурор не навів, а суд першої інстанції не встановив обставин, які свідчили би про недобросовісність ТОВ "МПК-Груп".

Крім того, апеляційним судом враховується та обставина, що прокурор, обґрунтовуючи позов вимогами про повернення об`єкта нерухомості по вул. Малиновського, 26, посилається на те, що це приміщення колишньої лікарні, що може свідчити про його соціальне призначення. Водночас у позовних вимогах не міститься вимоги про повернення майна саме як об`єкта охорони здоров`я чи використання за первісним цільовим призначенням, що дає підстави вважати, що метою повернення є не відновлення функціонального призначення закладу охорони здоров`я, а лише повернення майна у власність громади з можливістю подальшого розпорядження ним на власний розсуд, у тому числі з комерційною або іншою метою. З пояснень представника Вінницької міської ради та Виконавчого комітету Вінницької міської ради встановлено, що отримавши цілісний майновий комплекс лікарні з державної власності в комунальну власність, орган місцевого самоврядування передав спірний об`єкт на баланс департаменту житлового господарства міської ради, а решта будівель, які використовувались з метою функціонування лікувального закладу на баланс департаменту охорони здоров`я міської ради. В подальшому будівлі, які перебували на балансі департаменту охорони здоров`я міської ради повернуті в державну власність.

Зазначені обставини свідчать про те, що спірний об`єкт із моменту переходу у комунальну власність не використовувався як заклад охорони здоров`я, а отже, твердження прокурора про його соціальне призначення є необґрунтованим та не підтверджує вимоги про його повернення.

Відсутність правових підстав для повернення нерухомого майна - приміщення у комунальну власність виключає можливість задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та її повернення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення у цій справі слід скасувати в частині: зобов`язання повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26; стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" 3 280 350,00 грн, сплачених за об`єкт інвестування згідно інвестиційного договору б/н від 25.01.2019 року, на користь Департаменту комунального майна Вінницької міської ради (код - 41029597) згідно платіжного доручення №18 від 20 лютого 2019 року; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26; стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" 1 917 792,00 грн, сплачених до УК у м. Вінниці (код - 33010100) за продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що перебуває у державній або комунальній власності згідно платіжного доручення №24 від 24 липня 2019 року (1 105 000,00 грн) та платіжного доручення №31 від 13 вересня 2019 року (812 792,00 грн), а у позові прокурор відмовити повністю.

Щодо позовної давності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. В разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16, від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі №917/1173/22.

Таким чином, відсутні підстави для застосування позовної давності у даній справі, оскільки підстав для задоволення позовних вимог не встановлено.

Оскільки доводи апелянта в процесі апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню. Суд апеляційної інстанції в даному випадку приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Вінницьку обласну прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог про:

- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26;

- стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" 3 280 350,00 грн, сплачених за об`єкт інвестування згідно інвестиційного договору б/н від 25.01.2019 року, на користь Департаменту комунального майна Вінницької міської ради (код - 41029597) згідно платіжного доручення №18 від 20.02.2019 року;

- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" повернути територіальній громаді міста Вінниці в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:083:0110, площею 0,2950 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Малиновського, 26;

- стягнення з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" 1 917 792,00 грн, сплачених до УК у м. Вінниці (код - 33010100) за продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що перебуває у державній або комунальній власності згідно платіжного доручення №24 від 24.07.2019 року (1 105 000,00 грн) та платіжного доручення №31 від 13.09.2019 року (812 792,00 грн).

В цій частині прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 12 березня 2025 року у справі №902/669/24 залишити без змін.

Стягнути з Вінницької обласної прокуратури (21050, м.Вінниця, вул. Монастирська, 33, код ЄДРПОУ - 02909909) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК-ГРУП" (21036, м.Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 21, кв. 29, код ЄДРПОУ - 39810859) 100833,76 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/669/24 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "09" червня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.