ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа№ 910/14083/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Сокуренко Є.С. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025, повний текст якого складено та підписано 27.01.2025

у справі № 910/14083/24 (суддя Літвінової М.Є.)

за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" в особі ліквідаційної комісії

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

15.11.2024 Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" в особі ліквідаційної комісії, в якому просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу цього Товариства кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором №б/н від 03.11.2010 в розмірі 59 392,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання умов Договору банківського обслуговування № б/н від 03.11.2010, за Відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 59 392,05 грн. Позивачу стало відомо, що Відповідач перебуває в стані припинення в результаті ліквідації, водночас заява Позивача з кредиторськими вимогами залишена Відповідачем без відповіді. З метою захисту своїх порушених прав Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання та включення вказаних грошових вимог до проміжного ліквідаційного балансу Відповідача.

Матеріально-правовою підставою позову Позивач обрав ст. ст. 104, 105, 107,111, 112, 509,526, 530, 1049, 1054, ЦК України.

Короткий зміст доводів та заперечень відповідача

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 ГПК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення, з посиланням на ст. ст. 111, 112, ЦК України, мотивоване тим, що Позивач обрав неефективний спосіб захисту порушеного права. Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі №905/451/22, суд першої інстанції виснував, що у цьому випадку належним та ефективним способом захисту порушеного права є вимога про стягнення грошової суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ст. ст. 104, 105, 107, 110-112, ЦК України, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що:

- суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин нерелевантну практику Верховного Суду;

- суд не врахував наявність протиправного ухилення комісії з припинення Відповідача від виконання обов`язків, передбачених статтями 105, 107 ЦК України щодо визнання реально існуючої заборгованості перед Банком та включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу для їх подальшого задоволення за рахунок коштів та майна особи, яка ліквідується, адже норми цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не надають ліквідаційній комісії права залишати вимоги кредиторів без розгляду;

- суд неправильно застосував положення ЦК України, яким передбачено наступне: якщо звернення з кредиторськими вимогами відбулось поза межами строку, визначеного учасниками юридичної особи, що прийняли рішення про її припинення, то ліквідаційна комісія (ліквідатор) у випадку обґрунтованості таких вимог зобов`язана в силу частини четвертої статті 112 ЦК України їх погасити (задовольнити) з майна боржника, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. У разі ухилення ліквідаційною комісією (ліквідатором) від розгляду таких вимог (поданих з пропуском вищезазначеного строку) кредитор може захистити своє право шляхом звернення до суду з відповідним позовом про зобов`язання ліквідаційної комісії (ліквідатора) визнати кредиторські вимоги та задовольнити їх з майна боржника, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не є перешкодою для розгляду справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14083/24 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи № 910/14083/24. Копію ухвали надіслано до Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів надсилання копії апеляційної скарги відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" в особі ліквідаційної комісії. Роз`яснено скаржнику, що протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

05.03.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі № 910/14083/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 14.04.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 07.04.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 07.04.2025 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 оголошено перерву в судовому засіданні за розглядом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі №910/14083/24 на 12.05.2025. Визнано обов`язковою явку Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" в особі ліквідаційної комісії у судове засідання 12.05.2025.

Явка представників учасників справи

У судові засідання 14.04.2025 та 12.05.2025 з`явився представник Позивача - Сокуренко Є.С., який підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник Відповідача у судові засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, копії ухвал Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 про відкриття провадження у справі №910/14083/24 та від 14.04.2025 про оголошення перерви у розгляді справи надсилалися рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу на адресу: 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 26.

Колегія суддів враховує, що вищевказана адреса була офіційним місцем реєстрації відповідача.

Ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, а також про оголошення перерви направлені на юридичну адресу Відповідача повернулись до суду з довідкою пошти "За закінченням терміну зберігання".

Отже судом апеляційної інстанції вчиненні усі передбачені процесуальним законом дії щодо належного повідомлення Відповідача про розгляд справи. Крім того, у матеріалах справи, серед іншого, наявні повідомлення для учасників судового процесу у цій справі про час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, які розміщувалися на сайті "Судова влада України", доступ до якого є загальним.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20).

Неявка представника Відповідача не є перешкодою для розгляду справи. Протокольною ухвалою від 12.05.2025 суд постановив розглядати справу за відсутності представника Відповідача.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

Під час апеляційного перегляду справи заяв та клопотань від сторін не надходило.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення скасувати.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції встановив наступне.

03.11.2010 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" підписало заяву про відкриття поточного рахунку та картку із зразками підписів та відбитком печатки, на підставі якої товариство було приєднано та зобов`язано виконувати Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку - Договору банківського обслуговування в цілому. Надалі, на підставі заяви від 03.11.2020, банком відкрито клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до довідки №11104SI20S2BV DSL від 20.09.2024 про розміри встановлених кредитних лімітів на поточному рахунку № НОМЕР_1 , 04.11.2011 - 10 000,00 грн, 21.10.2013 - 29 000,00 грн, 01.03.2014 - 29 000,00 грн, 02.03.2014 - 21 094,16 грн.

Кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди (комісії).

Згідно ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 04.11.2011.

Відповідно до п.3.18.4.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг при не обнулені дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулення, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулення, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулення.

За положенням п.3.18.4.1.3. Умов та Правил надання банківських послуг у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

На підставі п.3.18.4.4. Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку винагороду (комісію) за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.18.5.1. Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позичальник використав кредитний ліміт, водночас не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти і комісії за користування послугами Банку.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку заборгованості, станом на 13.09.2024 заборгованість ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за Договором складає 59 392,05 грн з якої: за кредитом - 20 950,64 грн, за процентами - 29 065,52 грн, за комісією - 9 360,75 грн, за пенею - 15,14 грн.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 21.11.2022 ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" перебуває в стані припинення в результаті ліквідації; вимоги кредиторів розглядаються до: 22.01.2023.

24.09.2024 Позивач скерував на адресу голови комісії з припинення ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" заяву з кредиторськими вимогами №20240912PB від 20.09.2024. На підтвердження відправлення, Позивач долучив

Копію опису вкладення до цінного листа, фіскальний чек та реєстр відправки (штрих-код 112). Разом з тим, відповідач в особі ліквідаційної комісії не отримав заяву з кредиторськими вимогами №20240912PB від 20.09.2024, що підтверджується витягом із сайту АТ "Укрпошта" за штрих-код 112.

Враховуючи викладене Позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання умов Договору банківського обслуговування № б/н від 03.11.2010, за товариством обліковується заборгованість у розмірі 59 392,05 грн, однак 21.11.2022 ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" перебуває в стані припинення в результаті ліквідації, заява Позивача з кредиторськими вимогами залишена без відповіді, а тому, враховуючи ухилення Відповідача від виконання своїх зобов`язань Банк звернувся до суду із вимогою зобов`язати Відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати та включити вказані грошові вимоги за кредитним договором до проміжного ліквідаційного балансу Відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За результатами апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обрання Позивачем неефективного способу захисту порушеного права з огляду на наступне.

Згідно зі статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення Позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що укладений між Банком та Відповідачем договір, який за своєю правовою природою відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин, що регулюються положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України та ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, а Відповідачем не спростована, наявність кредитної заборгованості Відповідача перед Банком. Згідно розрахунку станом на 13.09.2024 заборгованість ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором складає 59 392,05 грн з якої: за кредитом - 20 950,64 грн, за процентами - 29 065,52 грн, за комісією - 9 360,75 грн, за пенею - 15,14 грн.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 21.11.2022 ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" перебуває в стані припинення в результаті ліквідації; вимоги кредиторів розглядаються до: 22.01.2023.

24.09.2024 Позивач скерував на адресу голови комісії з припинення ТОВ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" заяву з кредиторськими вимогами №20240912PB від 20.09.2024. На підтвердження відправлення, Позивач долучив копію опису вкладення до цінного листа, фіскальний чек та реєстр відправки (штрих-код 112).

Разом з тим, відповідач в особі ліквідаційної комісії не отримав заяву з кредиторськими вимогами №20240912PB від 20.09.2024, що підтверджується витягом із сайту АТ "Укрпошта" за штрих-код 112.

Відповідач в особі ліквідаційної комісії не надав суду доказів вчинення ним дій щодо вимог Банку, відповідно до вимог ч. 8 ст.111 ЦК України, відповідно до якої ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Правові відносини між сторонами, серед іншого, регулюються положеннями ст. 112 ЦК України, якою передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Отже, зазначені норми ЦК України передбачають особливий порядок звернення до юридичної особи, що перебуває в процесі припинення, з кредиторськими вимогами. Такі вимоги подаються до ліквідаційної комісії, яка повинна їх розглянути у визначений статті 105 ЦК України строк. Виходячи із змісту статті 112 цього Кодексу, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

Матеріали справи свідчать про те, що Відповідач в особі ліквідаційної комісії не заперечив наявність заборгованості перед Банком, водночас ухилився від розгляду, визнання та включення вимог Банку до проміжного ліквідаційного балансу цього Товариства. У такому випадку обраний Банком спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання Відповідача визнати та включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу не суперечить положенням статті 112 ЦК України, статті 55 Конституції України, статті 4 ГПК України, та статей 15, 16 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави вважати, що обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не призведе до дійсного, повного та остаточного захисту порушеного права або інтересу Позивача, без необхідності повторного звернення до суду з іншими вимогами.

Вирішуючи правове питання щодо ефективності обраного Позивачем способу захисту порушеного права суд враховує, що Відповідач не заперечив та не спростував наявність у нього заборгованості перед Банком, отже спір щодо цієї заборгованості між сторонами відсутній. Водночас Відповідач ухилився від вчинення передбачених ст. 112 ЦК України дій, пов`язаних з включенням грошових вимог за кредитним договором до проміжного ліквідаційного балансу Товариства, що перебуває в стані припинення в результаті ліквідації платоспроможної юридичної особи.

Колегія наголошує, що обраний Банком спосіб захисту порушеного права:

- передбачений законом;

- є адекватним для відновлення його порушеного права;

- судовий примус щодо зобов`язання Відповідача вчинення відповідні дії відновить порушені права Позивача без необхідності повторного звернення до суду, адже таке судове рішення не створює передумов для іншого судового процесу.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Щодо застосування правових висновків Верховного Суду

Процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Посилаючись на правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі №905/451/22 суд першої інстанції не звернув увагу на відмінність цієї справи від справи №910/14083/24 за змістовним та об`єктивним критеріями.

Так у справі № №905/451/22 кредитором було заявлено дві позовні вимоги:

1) про зобов`язання Відповідача в особі комісії з припинення включити грошові вимоги Позивача у розмірі 997 501,88 грн до проміжного ліквідаційного балансу, з яких вимога на суму 764 395,71 грн підтверджена рішенням Господарського суду у іншій справі;

2) про стягнення з відповідача на користь Позивача заборгованості в загальній сумі 233 106,71 грн, що складалася з суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Тим часом у справі № 910/14083/24 Позивачем заявлена тільки одна позовна вимога про зобов`язання Відповідача в особі комісії з припинення включити грошові вимоги Позивача у розмірі 997 501,88 грн до проміжного ліквідаційного балансу.

У справі №905/451/22 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду відступив від висновку про те, що якщо юридична особа перебуває у стані припинення, то належному способу захисту прав кредитора відповідає позовна вимога про зобов`язання юридичної особи включити до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимог кредитора, а не про стягнення з такої юридичної особи боргу.

Водночас, зміст пункту 1 постанови від 30.08.2024 у справі №905/451/22 свідчить про те, що Верховний Суд надав відповідь на питання: "чи відповідає належному способу захисту прав кредитора юридичної особи, яка перебуває в стані припинення (після прийняття засновниками (учасниками) рішення про ліквідацію юридичної особи), позов про стягнення суми грошових коштів, та чи підлягає в такому разі рішення суду про задоволення відповідного позову примусовому виконанню державною виконавчою службою або приватним виконавцем" (п. 1 постанови").

Отже, висновки Верховного Суду слід розглядати через призму саме цього питання з урахуванням змісту позовних вимог конкретної справи. Водночас ця постанова не містить висновків стосовно того, що позовна вимога про зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу суперечить положенням статті 112 ЦК України, статті 55 Конституції України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України, та статей 15, 16 Цивільного кодексу України. В контексті викладеного суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за результатами розгляду справи №905/451/22 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду залишив без змін заявлену та задоволену судами попередніх інстанцій вимогу про зобов`язання Відповідача в особі комісії з припинення включити до проміжного ліквідаційного балансу відповідні грошові вимоги.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що сама по собі наявність судового рішення про стягнення грошової суми з боржника, що перебуває в стані припинення в результаті ліквідації платоспроможної юридичної особи не скасовує необхідність звернення стягувача до ліквідаційної комісій такої юридичної особи з відповідними грошовими вимогами у порядку ст. 112 ЦК України. Діяльність ліквідаційної комісії боржника регламентована відповідними строками, процедурами, черговістю. Порушення відповідних строків тягне певні правові наслідки, які можуть ускладнити, або зробити неможливим поновлення порушеного права. Ліквідаційна комісія може ухилятися від включення відповідних вимог у проміжний ліквідаційний баланс з різних причин, у тому числі за відсутності волевиявлення. Отже наявність судового рішення, у разі ліквідаційної процедури, не є безумовною гарантією внесення відповідних вимог до відповідного проміжного ліквідаційного балансу боржника та фактичного задоволення його вимог. Про ще свідчить, зокрема, численна судова практика. Наприклад, у справі № 910/11854/22 Верховний Суд скасував рішення попередніх інстанцій, задовольнив вимоги Позивача та ухвалив: "Зобов`язати ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Профінанс груп" Мерзлякова Руслана Петровича визнати вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профінанс груп" у розмірі 51 213 572,40 грн та включити їх до ліквідаційного балансу". (пункт 5 резолютивної частини постанови від 24.10.2024). У цій справі наявність грошових вимог АТ "Укрзалізниця" до ТОВ "Профінанс груп" була підтверджена судовим рішенням (п. 92 постанови). Кредитор повторно звертався до Голови ліквідаційної комісії, ліквідатора боржника з вимогою кредитора про повернення безпідставно набутих коштів за скасованим постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №910/23042/16 та включення до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Профінанс груп". Втім, як встановили суди попередніх інстанцій, вказана вимога залишена без відповіді та задоволення, а отже і постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 не була виконана.

Отже, аналіз судової практики у спірних правовідносинах свідчить про таке: якщо вважати, що єдиними належним способом захисту порушеного права у спірній правовій ситуації є вимога до боржника про стягнення боргу, то може скластися ситуація коли кредитор, спочатку повинен отримати судове рішення про стягнення заборгованості, що потребує значного часу, а після цього ще звернутися до боржника в особі ліквідаційної комісії з вимогою включити до ліквідаційного балансу присуджені грошові суми. В свою чергу ліквідаційна комісія може ухилитися від розгляду його вимог, що може призвести до необхідності звернення стягувача до суду відповідно до вимог ст. 112 ЦК України. Такий підхід до захисту порушених прав покладає на кредитора надмірний тягар, не відповідає принципу процесуальної економії, є неефективним та може призвести до ускладнення, або унеможливити відновлення порушених прав.

Щодо ефективності способу захисту порушеного права у справі № 910/14083/24 що переглядається, Позивач вимагає не просто зобов`язати Відповідача "розглянути його вимоги", а "визнати та включити" до проміжного ліквідаційного балансу його вимоги за кредитним договором на суму 59 392,05 грн, тобто остаточно вирішити спірне питання.

Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).

Отже, статтю 112 ЦК України не можна тлумачити так, що вона забороняє кредиторам вимагати у судовому порядку від особи, яка перебуває у стані припинення виконати вимоги включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу. Такого регулювання стаття 112 ЦК України не містить та й не може містити з огляду на статтю 6 Конвенції у світлі практики Європейського суду з прав людини.

В контексті викладеного колегія наголошує, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог господарського судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення місцевий суд неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати

Судові витрати пов`язані з розглядом справи слід розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 у справі № 910/14083/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" (; 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 26) в особі ліквідаційної комісії, визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (; 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) за кредитним договором №б/н від 04.11.2011 в розмірі 59 392 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста дев`яносто дві) грн 05 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "НІКА" (; 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, будинок 26) в особі ліквідаційної комісії на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (; 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) понесені судові витрати за подання позову у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 02.06.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков