РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2025Справа № 910/243/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка О.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ"

про стягнення 2 222 043,31 грн

представники сторін:

від позивача: Письменна Н.В.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" про стягнення 2 222 043,31 грн, з яких: 1 851 478,71 грн - сума боргу, 109465,51 грн - пеня, 12630,64 грн - 3% річних, 33326,62 грн - інфляційні втрати, 215141,83 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №20-05/24-втв від 20.05.2024.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 дану позовну заяву залишено без руху.

22.01.2025 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.01.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/243/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 20.02.2025.

У підготовчому засіданні 20.02.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення підготовчого засідання на 06.03.2025.

05.03.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення та клопотання про витребування доказів.

У підготовче засідання 06.03.2025 з`явився представник позивача та заявив клопотання про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів, яке подане разом із позовною заявою.

У підготовчому засіданні 06.03.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про залишення без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, яке подане разом із позовною заявою, за заявою представника.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.03.2025 частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, витребував докази у ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ та відповідача, продовжив строк розгляду справи в підготовчому провадженні на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 03.04.2025.

31.03.2025 від ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ надійшли витребувані судом документи.

03.04.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 03.04.2025 представники сторін не з`явилися.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.04.2025 відклав підготовче засідання у справі 17.04.2025.

16.04.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача, в якому позивач повідомив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовче засідання 17.04.2025 представники сторін не з`явилися.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.04.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.05.2025.

02.05.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ" надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволено ухвалою суду від 13.05.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2025 надав пояснення по суті позову, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 22.05.2025 не з`явився.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем змінено адресу місцезнаходження на: 07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Січових Стрільців, будинок 1, ідентифікаційний код 44314788.

Згідно з ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, то суд зазначає, що ухвали суду були направлені судом до електронного кабінету відповідача.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, ухвали суду доставлені відповідачу.

Відтак, згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом враховано, що за змістом ст.129 Конституції України, п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 22.05.2025.

У судовому засіданні 22.05.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №20-05/24-втв від 20.05.2024 позивач поставив відповідачу товар на суму 1 882 876,50 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

За отриманий товар відповідач розрахувався частково на суму 31397,79 грн (переплата за раніше поставлений товар, який не є предметом цього спору) внаслідок чого заборгованість відповідача за поставлений товар становить 1 851 478,71 грн.

23.09.2024 позивач направив відповідачу вимогу вих № 854 про сплату заборгованості за договором. Відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, заборгованість не сплатив.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 851 478,71 грн основного боргу, 109465,51 грн пені, 12630,64 грн 3% річних, 33326,62 грн інфляційних втрат та 215141,83 грн штрафу.

Позиція відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ", як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ", як покупцем, укладено договір поставки № 20-05/24-втв (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставляти і передавати на умовах та у встановлені договором строки партіями товари будівельного та господарського призначення в асортименті (надалі - товар), а покупець зобов`язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах договору.

Згідно з п. 1.2 договору асортимент, загальна кількість, комплектність та ціна товару, що має бути поставлений згідно цього договору, визначається в узгоджених сторонами замовленнях та складених на їх підставі видаткових накладних. Дані видаткових накладних відображають остаточну домовленість сторін щодо асортименту, кількості та ціни товару, який поставляється за цим договором.

Ціна товару в кожній партії визначається у рахунках та видаткових накладних (п. 2.1 договору).

У п. 2.5 договору сторони погодили, що розрахунок за кожну поставлену партію товару покупець здійснює безпосередньо з постачальником, у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника, за реквізитами, які вказані у цьому договорі або у рахунках постачальника з дня передачі/отримання товару від постачальника до покупця.

Відповідно до п. 4.2 договору постачальник зобов`язується поставити товар своїми силами і за власний рахунок, в тому числі із залученням сторонніх перевізників. Товар поставляється на умовах DDP, пункт поставки погоджується сторонами у замовленні.

Згідно з п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до кінця календарного року, в якому його було укладено, а в частині платежів - до здійснення покупцем повного розрахунку за товар, що був поставлений постачальником протягом строку дії договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору виконав взяті на себе договірні зобов`язання, поставивши відповідачу товар на суму 1 882 876,50 грн, на підтвердження чого надав у матеріали справи:

- підписані обома сторонами видаткові накладні на суму 952020,36 грн: №5728/1 від 23.07.2024 на суму 11135,88 грн, №5696/1 від 22.07.2024 на суму 2157,76 грн; №5730/1 від 19.07.2024 на суму 11941,63 грн, № 5471/1від 11.07.2024 на суму 49393,15 грн, №5474/1 від 11.07. 2024 на суму 2007,29 грн, № 5500/1 від 12.07.2024 на суму 4193,82 грн, №5504/1 від 12.07.2024 на суму 6066,89 грн, №5552/1 від 22.07.2024 на суму 47781,04 грн, №5637/1 від 18.07.2024 на суму 70805,64 грн, №5423/1 від 10.07.2024 на суму 10746,00 грн, №5330/2 від 11.07.2024 на суму 79100,04 грн, №5365/1 від 19.07.2024 на суму 286145,89 грн, №5385/1 від 12.07.2024 на суму 15600,38 грн, №5330/1 від 11.07.2024 на суму 30008,34 грн, №4785/1 від 12.07.2024 на суму 61574,54 грн, №5824/1 від 24.07.2024 на суму 8020,87 грн, №5825/1 від 26.07.2024 на суму 4800,82 грн, №5688/1 від 23.07.2024 на суму 12869,36 грн, №5826/1 від 25.07.2024 на суму 12892,80 грн, №5688/2 від 24.07.2024 на суму 63819,60 грн, №5782/1 від 24.07.2024 на суму 1402,78 грн, №5782/2 від 25.07.2024 на суму 83615,40 грн, №5790/1 від 24.07.2024 на суму 10179,67 грн, №4676/1 від 26.07.2024 на суму 65760,77 грн;

- підписані позивачем та скріплені печаткою відповідача видаткові накладні на суму 189266,42 грн: № 5674/1 від 23.07.2024 на суму 128461,51 грн та № 5669/1 від 26.07.2024 на суму 60804,91 грн;

- підписані лише зі сторони позивача видаткові накладні на суму 741 589,72 грн: №5894/1 від 01.08.2024 на суму 44413,73 грн, №5689/1 від 22.07.2024 на суму 5520,00 грн, №5504/2 від 12.07.2024 на суму 6605,03 грн, №5618/1 від 19.07.2024 на суму 97965,41 грн, № 5331/1 від 09.07.2024 на суму 67796,76 грн, №5380/1 від 09.07.2024 на суму 51960,53 грн, №5397/1 від 09.07.2024 на суму 8933,62 грн, №4929/1 від 09.07.2024 на суму 17183,34 грн, №5934/1 від 05.08.2024 на суму 11702,10 грн, №5846/1 від 05.08.2024 на суму 10742,41 грн, №4691/1 від 17.06.2024 на суму 62650,00 грн, №4719/1 від 14.06.2024 на суму 26076,67 грн, №4745/1 від 17.06.2024 на суму 59343,40 грн, №4763/1 від 26.06.2024 на суму 18168,78 грн, №4763/2 від 26.06.2024 на суму 10527,35 грн, №4889/1 від 21.06.2024 на суму 4898,08 грн, №4905/1 від 24.06.2024 на суму 125299,94 грн, №4905/2 від 26.06.2024 на суму 62649,97 грн, №5223/1 від 04.07.2024 на суму 15358,21 грн, №5397/2 від 23.07.2024 на суму 1698,59 грн, №5755/1 від 01.08.2024 на суму 11135,83 грн, №5763/1 від 01.08.2024 на суму 6112,51 грн, №5782/3 від 01.08.2024 на суму 4119,89 грн, №5818/1 від 01.08.2024 на суму10727,57 грн;

- підписані позивачем та підписані зі сторони вантажоотримувача або скріплені печаткою відповідача товарно-транспортні накладні: №№ Р4719/1 від 14.06.2024, Р4745/1 від 17.06.2024, Р4889/1 від 21.06.2024, Р4691/1 від 17.06.2024, Р4763/1 від 26.06.2024, Р4905/1 від 24.06.2024, Р5380/1 від 09.07.2024, Р4929/1 від 09.07.2024, Р4763/2 від 26.06.2024, Р5423/1 від 10.07.2024, Р5330/2 від 11.07.2024, Р5330/1 від 11.07.2024, Р5471/1 від 11.07.2024, Р5500/1 від 12.07.2024, Р5504/1 від 12.07.2024, Р5365/1 від 19.07.2024, Р5728/1 від 23.07.2024, Р5688/1 від 23.07.2024, Р5688/2 від 24.07.2024, Р5790/1 від 24.07.2024, Р5674/1 від 23.07.2024, Р5782/1 від 24.07.2024, Р5824/1 від 24.07.2024, Р5782/2 від 25.07.2024, Р5818/1 від 01.08.2024, Р5846/1 від 05.08.2024, Р5934/1 від 05.08.2024, Р5331/1 від 09.07.2024, Р5223/1 від 04.07.2024, Р5825/1 від 26.07.2024, Р4676/1 від 26.07.2024, Р5669/1 від 26.07.2024, Р5826/1 від 25.07.2024, Р5755/1 від 23.07.2024, Р5730/1 від 19.07.2024, Р5689/1 від 22.07.2024, Р5696/1 від 22.07.2024, Р5637/1 від 18.07.2024, Р5618/1 від 19.07.2024, Р4785/1 від 12.07.2024, Р5385/1 від 12.07.2024, Р5397/1 від 09.07.2024, Р5474/1 від 11.07.2024, Р5552/1 від 22.07.2024.

За здійсненими поставками позивачем зареєстровані податкові накладні.

За твердженням позивача, у липні 2024 відповідачем були сплачені кошти за раніше поставлений товар, який не є предмет спору, з оплаченої суми 31397,79 грн були направлені на часткове погашення заборгованості за видатковою накладною №4691/1 від 17.06.2024.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар в період становить 1 851 478,71 грн.

Оскільки відповідач оплату заборгованості по договору не здійснив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 1 851 478,71 грн основного боргу, 109465,51 грн пені, 12630,64 грн 3% річних, 33326,62 грн інфляційних втрат та 215141,83 грн штрафу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Позивач на підтвердження факту поставки відповідачу товару на загальну суму 1 882 876,50 грн надав у матеріали справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Відповідно до видаткових накладних №5728/1 від 23.07.2024, №5696/1 від 22.07.2024; №5730/1 від 19.07.2024, № 5471/1від 11.07.2024, №5474/1 від 11.07. 2024, № 5500/1 від 12.07.2024, №5504/1 від 12.07.2024, №5552/1 від 22.07.2024, №5637/1 від 18.07.2024, №5423/1 від 10.07.2024, №5330/2 від 11.07.2024, №5365/1 від 19.07.2024, №5385/1 від 12.07.2024, №5330/1 від 11.07.2024, №4785/1 від 12.07.2024, №5824/1 від 24.07.2024, №5825/1 від 26.07.2024, №5688/1 від 23.07.2024, №5826/1 від 25.07.2024, №5688/2 від 24.07.2024, №5782/1 від 24.07.2024, №5782/2 від 25.07.2024, №5790/1 від 24.07.2024, №4676/1 від 26.07.2024 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 952020,36 грн. Зазначені накладні підписані обома сторонами без зауважень та заперечень.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Видаткові накладні № 5674/1 від 23.07.2024 та № 5669/1 від 26.07.2024 на загальну суму 189266,42 грн місять печатку відповідача.

Суд зазначає, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

В той же час, матеріали справи таких доказів не містять та відповідачем суду їх не надано.

Отже, відтиск печатки на видаткових накладних № 5674/1 від 23.07.2024 та № 5669/1 від 26.07.2024 є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Щодо видаткових накладних на суму 741 589,72 грн, які підписані лише зі сторони позивача, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.

На підтвердження того, що позивачем було передано відповідачу товар на суму 741 589,72 грн за видатковими накладними №5894/1 від 01.08.2024, №5689/1 від 22.07.2024, №5504/2 від 12.07.2024, №5618/1 від 19.07.2024, № 5331/1 від 09.07.2024, №5380/1 від 09.07.2024, №5397/1 від 09.07.2024, №4929/1 від 09.07.2024, №5934/1 від 05.08.2024, №5846/1 від 05.08.2024, №4691/1 від 17.06.2024, №4719/1 від 14.06.2024, №4745/1 від 17.06.2024, №4763/1 від 26.06.2024, №4763/2 від 26.06.2024, №4889/1 від 21.06.2024, №4905/1 від 24.06.2024, №4905/2 від 26.06.2024, №5223/1 від 04.07.2024, №5397/2 від 23.07.2024, №5755/1 від 01.08.2024, №5763/1 від 01.08.2024, №5782/3 від 01.08.2024, №5818/1 від 01.08.2024; позивачем додатково надано товарно-транспортні накладні та копії зареєстрованих податкових накладних.

Зазначені вище видаткові накладні надсилались відповідачу для підписання у програмі "M.E.Doc" та отримані останнім, що підтверджується листом ТОВ "M.E.ДОК" від 27.11.2024 вих № 27/11-9344. Мотивованої відмови від підписання видаткових накладних відповідачем не надано, як і не надано будь-яких заперечень на отримані видаткові накладні.

Також в підтвердження поставки товару позивач посилається на заяви свідків, в той же час, суд звертає увагу, що частиною 2 ст.87 ГПК України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

А тому, оскільки обставини щодо здійснення поставки товару мають доводитись іншими засобами доказування, аніж показання свідків, суд не приймає до уваги заяви свідків, надані позивачем, на підтвердження факту здійснення поставки товару.

В той же час, суд враховує, що відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною.

У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

Сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ" в частині та витребувано у ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ податкову декларацію з податку на додану вартість ТОВ "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" () із відомостями про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1) в звітний період з червня 2024 року по вересень (включно) 2024 року з розшифровкою по контрагентах.

На виконання ухвали суду, листом від 25.03.2025 № 4023/5/99-00-04-02-01-05 ДПС України надала копії податкових декларацій з податку на додану вартість ТОВ "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" за червень, липень, серпень 2024 .

Проаналізувавши надані декларації суд звертає увагу на таке.

Відповідно до Додатку 1 до декларації з ПДВ за червень 2024 року "Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/ розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1) " у розділі ІІ Податковий кредит у таблиці 2.1. Відомості про операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставками 7% і 14% в таблиці в рядку № 37 міститься інформація щодо придбаного товару у постачальника ТОВ "КОНСТРУКТИВ ВТВ" з індивідуальним податковим номером 04. В таблиці в рядку 37 в стовпчику 6 зазначено обсяг постачання (без податку на додану вартість), що складає 1066214,25 грн та в стовпчику 7 вказано розмір податку на додану вартість за основною ставкою, що складає 213242,85 грн.

Аналогічно в Додатку 1 до декларації з ПДВ за липень 2024 року в рядку № 29 міститься інформація щодо придбаного товару у постачальника ТОВ "КОНСТРУКТИВ ВТВ" з індивідуальним податковим номером 04. В таблиці в рядку 29 в стовпчику 6 зазначено обсяг постачання (без податку на додану вартість), що складає 732323,77 грн та в стовпчику 7 вказано розмір податку на додану вартість за основною ставкою, що складає 146464,76 грн.

Також в Додатку 1 до декларації з ПДВ за серпень 2024 року в рядку № 38 міститься інформація щодо придбаного товару у постачальника ТОВ "КОНСТРУКТИВ ВТВ" з індивідуальним податковим номером 04. В таблиці в рядку 29 в стовпчику 6 зазначено обсяг постачання (без податку на додану вартість), що складає 186520,18 грн та в стовпчику 7 вказано розмір податку на додану вартість за основною ставкою, що складає 37304,04 грн.

З наведеного вище вбачається, що ТОВ "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" подало до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2024, де самостійно відобразило існування з ТОВ "КОНСТРУКТИВ ВТВ" господарських операцій, при цьому, сума яких перевищує суму поставок, що є предметом спору у цій справі.

Дані обставини підтверджують доводи позивача щодо поставки відповідачу товару, в тому числі на суму 741 589,72 грн, реєстрації позивачем податкових накладних та подальше декларування відповідачем цих даних та використання свого права на податковий кредит за цими операціями.

Також суд враховує, що з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій у даній справі позивачем надані товарно-транспортні накладні, які підтверджують рух товару від постачальника до покупця та надані відповідні первинні документи щодо операцій з контрагентами позивача на підтвердження наявності умов для здійснення поставки товару відповідачу.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, відсутність будь-яких заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що більш вірогідними є те, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 741 589,72 грн за видатковими накладними №5894/1 від 01.08.2024, №5689/1 від 22.07.2024, №5504/2 від 12.07.2024, №5618/1 від 19.07.2024, № 5331/1 від 09.07.2024, №5380/1 від 09.07.2024, №5397/1 від 09.07.2024, №4929/1 від 09.07.2024, №5934/1 від 05.08.2024, №5846/1 від 05.08.2024, №4691/1 від 17.06.2024, №4719/1 від 14.06.2024, №4745/1 від 17.06.2024, №4763/1 від 26.06.2024, №4763/2 від 26.06.2024, №4889/1 від 21.06.2024, №4905/1 від 24.06.2024, №4905/2 від 26.06.2024, №5223/1 від 04.07.2024, №5397/2 від 23.07.2024, №5755/1 від 01.08.2024, №5763/1 від 01.08.2024, №5782/3 від 01.08.2024, №5818/1 від 01.08.2024.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт поставки відповідачу товару на загальну суму 1882876,50 грн (952020,36 грн + 189266,42 грн +741 589,72 грн).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з п. 2.5 договору розрахунок за кожну поставлену партію товару покупець здійснює безпосередньо з постачальником, у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника, за реквізитами, які вказані у цьому договорі або у рахунках постачальника з дня передачі/отримання товару від постачальника до покупця.

Отже строк оплати поставленого відповідачу товару настав.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що за спірними поставками відповідачем сплачено 31397,79 грн.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Невиконане відповідачем зобов`язання за договором у сумі 1 851 478,71 грн підтверджується належними доказами.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 1 851 478,71 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 33326,62 грн та 3% річних в сумі 12630,60 грн. Нарахування здійснено на суму основного боргу 1 851 478,71 грн за період з 08.10.2024 по 29.12.2024.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що сума інфляційних втрат є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, оскільки суд згідно із ч. 2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат суд задовольняє в межах заявлених вимог, а саме у сумі 33326,62 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що 3% річних становлять 12596,13 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 109465,51 грн пені та 215141,83 грн штрафу.

Пеню та штраф нараховано за період з 08.10.2024 по 29.12.2024.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 Цивільного кодексу України).

У п. 6.4 договору сторони погодили, що у випадку затримки оплати партії товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення. За порушення грошових зобов`язань по оплаті партії товару понад 10 календарних днів, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника 3% річних від суми боргу, починаючи від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Якщо прострочення оплати триває більше 20 календарних днів, покупець, на вимогу постачальника, додатково сплачує штраф у розмірі 0,14% від вартості отриманого, але не оплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.8 договору сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку нарахування аж до повного погашення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі подвійної облавкові ставки НБУ, суд встановив, що сума пені є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, оскільки суд згідно із ч. 2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення пені суд задовольняє в межах заявлених вимог, а саме у сумі 109465,51 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 215141,83 грн штрафу у розмірі 0,14 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, то суд зазначає таке.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).

Висновки Верховного Суду щодо правової природи неустойки та щодо відмінностей між такими видами неустойки (формами відповідальності), як штраф та пеня, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4400/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/3692/18, від 18 січня 2024 року у справі № 916/410/23.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 погодилася з правовою позицією Верховного Суду України про те, що міра відповідальності, виражена у відсотковому розмірі від суми боргу за поставлений товар за кожен день прострочення, є пенею, оскільки за способом обчислення вона визначається за кожний день прострочення.

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

В той же час, у п. 6.4 сторони погодили, що у випадку затримки оплати партії товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення

Разом з цим, в цьому ж пункті договору сторони визначили, що якщо прострочення оплати триває більше 20 календарних днів, покупець, на вимогу постачальника, додатково сплачує штраф у розмірі 0,14% від вартості отриманого, але не оплаченого товару за кожен день прострочення

Тобто штраф, погоджений сторонами в п. 6.4 договору нараховується у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд зазначає, що погоджена сторонами у п. 6.4 договору міра відповідальності у розмір 0,14 % за кожен день прострочення є за своєю правовою природою відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, враховуючи спосіб її обчислення, саме пенею.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, яку задоволено судом, то підстави для стягнення 0,14% від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення за аналогічний період, у позивача відсутні, так як сторони в договорі погодили подвійне застосування до боржника одного виду юридичної відповідальності та стягнення пені на підставі пункту 6.4 договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та у розмірі 0,14% від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення буде суперечити положенням статті 61 Конституції України щодо неможливості повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду.

У спірних правовідносинах, що виникли між сторонами у цій справі, сторони у договорі не передбачили такий вид відповідальності як штраф, незважаючи на застосування у пункті 6.4 договору назви "штраф".

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 215141,83 грн задоволенню не підлягають.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 25.07.2018 у справі № 922/4400/17, від 16.01.2025 у справі № 916/828/24.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ", а саме в частині стягнення 1 851 478,71 грн основного боргу, 33326,62 грн інфляційних втрат, 12596,13 грн 3% річних та 109465,51 грн пені.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" ( 07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Січових Стрільців, будинок 1, ідентифікаційний код 44314788) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТРУКТИВ ВТВ" (01033, місто Київ, вул. Тарасівська, будинок 23/25, ідентифікаційний код 39080209) 1 851 478,71 грн основного боргу, 33326,62 грн інфляційних втрат, 12596,13 грн 3% річних, 109465,51 грн пені та 30 103,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.06.2025.

Суддя С.О. Турчин