УХВАЛА

30 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 912/3561/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Дроботової Т. Б.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Малашенкову Т.М., Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3561/19

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2024

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.05.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер»

до Фізичної особи - підприємця Демченко Ірини Вікторівни

про стягнення 120 000,00 грн збитків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.05.2025 у справі №912/3561/19.

До Верховного Суду 26.05.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід від розгляду справи №912/3561/19 суддів Верховного Суду Бенедисюка І.М., Малашенкову Т.М. з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Мотивуючи подану заяву заявниця зазначає, що:

Предметом касаційного перегляду у справі №912/3561/19 є рішення національних судів за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» до Фізичної особи підприємця Демченко Ірини Вікторівни про стягнення 120 000,00 грн. Справа №912/3561/19 знаходиться у Верховному Суді у складі колегії суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.;

Верховним Судом у складі колегії суддів Бенедисюк І.М., Ємець А.А., Малашенкова Т.М. в касаційному порядку розглянуто справу №912/3033/19 за позовом Акціонерного товариства «Цефей» до Фізичної особи - підприємця Демченко Ірини Вікторівни за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер», на стороні відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про заборону використання позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що винесено постанову від 07.05.2024. Отже, заявниця зазначає, що залучені до розгляду справи № 912/3561/19 судді Бенедисюк І. М., Малашенкова Т. М. також були залучені до розгляду справи № 912/3033/19;

У справі № 912/3033/19 судді Малашенкова Т.М., Бенедисюк І.М. винесли рішення про право вимоги (кредитор) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» в питанні матеріально-правових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» та Фізичною особою - підприємцем Демченко Ірини Вікторівни відносно відшкодування збитків за незаконне використання позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2019- 2020 (справа №912/3561/19) та при вирішенні питання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 912/3561/19 надавали оцінку пов`язаності підстав позовів у справі № 912/3033/19 та у справі № 912/3561/19, що на думку заявниці, викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності таких суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 27.05.2025 у справі №912/3561/19 визнано необґрунтованими доводи, викладені в заяві ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3561/19. Заяву про відвід від розгляду справи №912/3561/19 суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. разом з матеріалами касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.05.2025 у справі №912/3561/19 передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід суддів Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М. у справі №912/3561/19.

Постановляючи зазначену ухвалу, колегія суддів зазначила, що доводи, викладені у заяві про відвід суддів Верховного Суду Бенедисюка І.М., Малашенкову Т.М., є необґрунтованими та не можуть бути віднесені до обставин, які викликають сумнів щодо неупередженості або об`єктивності суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. у розгляді цієї справи, а також не містять обґрунтованого посилання на підстави, передбачені статтею 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин першої - третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини сьомої статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 для розгляду заяви про відвід суддів Верховного Суду у справі №912/3561/19 у випадку, коли суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу визначено суддю Верховного Суду Дроботову Т. Б.

Розглянувши заяву про відвід суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3561/19, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Як убачається із зазначеної заяви, правовою підставою для відводу колегії суддів Верховного Суду заявник вказує пункт 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Касаційний господарський суд зазначає, що вичерпний перелік таких обставин чинним законодавством не визначений і тому вирішення питання про визнання тих чи інших обставин тими обставинами, мова про які йде у наведеному вище пункті 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, знаходиться у межах дискреційних повноважень Суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Тож щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на характер доводів, наведених Демченко Іриною Вікторівною у контексті поданої заяви про відвід суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3561/19, ураховуючи положення пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України та частину четверту статті 35 ГПК України, Суд доходить висновку, що викладені у заяві аргументи та доводи зводяться до незгоди з процесуальним судовим рішенням у справі №912/3033/19, до складу якого входили судді Верховного Суду Малашенкова Т.М , Бенедисюк І.М. та винесли рішення про право вимоги (кредитор) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» в питанні матеріально-правових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» та Фізичною особою - підприємцем Демченко Іриною Вікторівною відносно відшкодування збитків за незаконне використання позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2019- 2020 (справа №912/3561/19) та при вирішенні питання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №912/3561/19 надавали оцінку пов`язаності підстав позовів у справі №912/3033/19 та у справі №912/3561/19, тобто зводяться до припущень заявниці про те, що зазначене викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів.

Отже, доводи щодо необхідності відводу суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М. є незгодою з судовим рішенням у справі №912/3033/19 та суб`єктивними припущеннями, відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальним рішенням суддів Верховного Суду не свідчить про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість суддів, а, отже, не є підставою для відводу суддів відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

Ураховуючи викладене, обґрунтування заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Малашенкової Т. М., Бенедисюка І. М. від розгляду справи №912/3561/19 не знайшли свого підтвердження, як підстави для відводу суддів, тому у задоволенні заявленого відводу необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Малашенкової Т. М., Бенедисюка І. М. від розгляду справи № 912/3561/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Б. Дроботова