ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
04.06.2025 Справа №905/566/25
Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
розглянувши заяву №56/2-3386ВИХ-25 від 30.05.2025 заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ
про забезпечення позову
у справі за позовом заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ в інтересах держави в особі: Добропільської міської ради, м.Добропілля повноваження якої тимчасово здійснює: Добропільська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, м.Добропілля
до відповідача 1: Громадської організації «Центр муніципального розвитку міста Добропілля», м.Добропілля
до відповідача 2: Громадської організації «Фонд муніципального розвитку смт.Новодонецьке», смт.Новодонецьке
про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва
без участі представників учасників справи
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ в інтересах держави в особі Добропільської міської ради, м.Добропілля повноваження якої тимчасово здійснює Добропільська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, м.Добропілля звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача 1, Громадської організації «Центр муніципального розвитку міста Добропілля», м.Добропілля та відповідача 2, Громадської організації «Фонд муніципального розвитку смт.Новодонецьке», смт.Новодонецьке про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
В обґрунтування позовної заяви прокурор посилається на те, що Громадською організацією «Центр муніципального розвитку міста Добропілля» за відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку було внесено недостовірні відомості у дозвільні документи на будівництво, та збудовано капітальну нерухому споруду - торгівельний комплекс загальною площею 117,2 м2, замість розміщення тимчасових споруд. У подальшому, Громадською організацією «Центр муніципального розвитку міста Добропілля» зареєстровано право власності на самочинне будівництво з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та подаровано вказане нерухоме майно Громадській організації «Фонд муніципального розвитку смт. Новодонецьке». На підставі норм Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, таке майно не могло бути в подальшому відчужене та набуте на підставі правочину - договору дарування між відповідачами. Недобросовісна поведінка відповідачів порушує право власності територіальної громади міста Добропілля на земельну ділянку.
В обґрунтування означеної заяви прокурор зазначає, що відповідачами порушено вимоги положень Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 та ст.ст. 375, 376 Цивільного Кодексу України, що призвело до самочинного капітального будівництва об`єкта нерухомого майна торгівельного центру у м.Добропіллі на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної форми власності, державної реєстрації права власності на нього та подальше його відчуження. Внаслідок незаконних дій відповідачів щодо самочинного капітального будівництва об`єкта нерухомого майна торгівельного центру у м.Добропіллі на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної форми власності, державної реєстрації права власності на нього та подальше його відчуження, Добропільська міська територіальна громада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва, у тому числі, і отримувати прибуток від такого використання. Водночас, державна реєстрація права власності за ГО «Фонд муніципального розвитку смт. Новодонецьке» на спірне нерухоме майно свідчить про наявність прав та реальної можливості вчинити будь-які дії з метою поділу чи об`єднання вказаного об`єкту нерухомості або відчужити його третім особам, що у майбутньому, у разі задоволення позову прокурора, унеможливить виконання судового рішення, як такого, що не матиме правового сенсу. Крім того, прокурор зазначає, що державна реєстрація права власності не є підставою для набуття такого права, а державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем 2 у разі відсутності забезпечення позову, дає право громадській організації вільно ним розпоряджатись, у тому числі, відчужувати його третім особам (як фізичним так і юридичним), що в подальшому призведе до нових звернень власників на отримання земельної ділянки в порядку ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на майно. У такому разі, для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, зокрема вирішити питання щодо збільшення позовних вимог, визначити підсудність вказаного спору та заміни неналежного відповідача у справі, що згідно вимог чинного законодавства можливо лише на стадії підготовчого провадження. Крім того, відсутність на даний час будь-яких дій громадської організації, що могли би підтвердити наміри відчужити об`єкт нерухомого майна, не спростовують наявність у відповідача 2, як в одноособового власника, можливості вільно розпорядитися нерухомим майном, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Таким чином, враховуючи правомочності власника, які визначені у ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, обґрунтованим є припущення прокурора про високу ймовірність відчуження об`єкту нерухомого майна, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної справи.
Розглянувши заяву №56/2-3386ВИХ-25 від 30.05.2025 заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.
Положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №914/3316/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).
Предметом спору у цій справі є вимоги про:
- скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації;
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Основним, за висновком Великої Палати Верховного Суду, є встановлення судом: 1)наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Як вже зазначалось, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову прокурор вказує, що реєстрація за відповідачем 2 права власності на нерухоме майно зумовила набуття останнім можливості реалізовувати правомочності власника такого майна та розпоряджатися ним. У свою чергу поданий прокуратурою позов може спонукати відповідача 2 до вчинення реєстраційних дій щодо зміни власника такого майна, що може свідчити про наявність реальної можливості утруднення чи неможливості виконання у майбутньому судового рішення у разі постановлення такого рішення на користь позивача.
Як вказано вище, відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Суд зазначає, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23.
Судом встановлено, що прокурор просить накласти арешт на нерухоме майно та заборонити відповідачу 2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна, яке безпосередньо стосується предмета позову.
Водночас виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позову, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи існуватиме відповідне нерухоме майно у власності відповідача 2, а тому застосування запропонованого прокурором заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане із предметом позову.
При цьому, суд зазначає, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майна та заборона відповідачу 2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача 2, оскільки об?єкт нерухомості залишається у його володінні, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Вказаний захід забезпечення позову не може також перешкодити здійсненню іншої діяльності відповідача 2.
Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно яких можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Тобто у Громадської організації «Фонд муніципального розвитку смт.Новодонецьке», як власника нерухомого майна, є ніким і нічим не обмежена можливість розпоряджатися ним на власний розсуд в будь-який час, що у свою чергу, може значно ускладнити, а то і взагалі унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
З огляду на викладене, суд вважає, що запропоновані прокурором заходи забезпечення позову відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, та за даних фактичних обставин справи є співрозмірними із заявленими вимогами, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача 2 чи інших осіб, та спрямовані на те, щоб не допустити перехід права власності на майно до третіх осіб, що унеможливить виконання рішення у даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.
Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
Заяву заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, м.Покровськ про забезпечення позову задовольнити.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України, виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень та може бути пред`явлена до виконання в строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу підписано і складено 04.06.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя Г.Є. Курило