РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2025Справа № 910/1944/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080; ідентифікаційний код 19480600)

до Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (вул.Амосова, буд.6, м.Київ, 03038; ідентифікаційний код 05493562)

про стягнення 3 701 601,42 грн

За участі представників:

позивача: Засядьвовк А.І.;

відповідача: Петечел М.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» про стягнення 3 701 601,42 грн, з яких 2 054 263,58 грн заборгованості, 778 291,22 грн інфляційних втрат та 869 046,62 грн 15% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати спожитої у січні, лютому 2022 року електричної енергії відповідно до умов публічного договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.03.2025 та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

10.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач погодився з тим, що позивач поставляв йому електричну енергію в січні 2022 року, однак нарахування за лютий 2022 року відповідач вважає необґрунтованими, оскільки з 10.02.2022 уклав договір з іншим електропостачальником. Також відповідач вказує на те, що він не отримував від позивача рахунку на оплату та на необґрунтованість зазначеного позивачем обсягу спожитої відповідачем електричної енергії протягом 01.02.2022 - 09.02.2022, адже такий обсяг перевищує обсяг попереднього місяця в цілому.

13.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що він направляв відповідачу рахунки на оплату спожитої електричної енергії, водночас законодавство у сфері енергетики передбачає обов`язок електропостачальника надати/надіслати необхідні документи (зокрема рахунок) споживачу, а не забезпечити їх отримання останнім. Щодо обсягу спожитої відповідачем електричної енергії позивач послався на звіт оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» за січень - лютий 2022 року, який містить відомості, аналогічні тим, що зазначені у актах купівлі-продажу електричної енергії, до яких відповідач не надав зауважень.

17.03.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, який містить доводи, аналогічні тим, що були викладені у відзиві. Додатково відповідач заявив клопотання про зменшення розміру 15% річних та інфляційних втрат.

У підготовче засідання 27.03.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 27.03.2025 було оголошено перерву до 10.04.2025.

07.04.2025 від позивача надійшло клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

07.04.2025 від відповідача надійшла заява про долучення додаткових доказів.

09.04.2025 від відповідача надійшли заява про долучення додаткових доказів та клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській електромережі» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

У підготовче засідання 10.04.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 10.04.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, долучив додаткові докази, подані відповідачем, та за спільним клопотанням сторін продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів і оголосив перерву до 12.05.2025.

06.05.2025 від відповідача надійшла заява про долучення додаткових доказів.

У підготовче засідання 12.05.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 12.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській електромережі» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.05.2025.

23.05.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 26.05.2025 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні 26.05.2025 судом було прийнято додаткові пояснення позивача, долучено до матеріалів справи за клопотанням позивача копію доказу, що містився в матеріалах справи у копії неналежної якості, розпочато розгляд справи по суті та заслухано вступні слова представників сторін і оголошено перерву до 02.06.2025.

У судове засідання 02.06.2025 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні 02.06.2025 судом було продовжено розгляд справи по суті, досліджено наявні в матеріалах справи докази, заслухано промови представників сторін у судових дебатів та, після перерви, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

За даними Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській електромережі», на яке покладено функції адміністратора комерційного обліку, Державну установу «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» віднесено до споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2022, у зв`язку з чим між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (постачальник) та Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - Договір), який є публічним договором приєднання споживача до цього Договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи цим Договором випадках. Цей Договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього Договору на умовах визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору (п. 1.1 Договору).

За умовами пунктів 2.1, 2.2 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція). Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (п. 3.6 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком до цього Договору.

Згідно з п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 5.10 Договору встановлено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб (п. 13.1 Договору).

У розділі 4 комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», що є Додатком 1 до Договору (далі - Комерційна пропозиція), визначено умови щодо способу (порядку) та строків оплати за постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Так, відповідно до пункту 4.1 розділу 4 Комерційної пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС).

Пунктом 4.2 Комерційної пропозиції передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі.

Згідно з п. 4.3 Комерційної пропозиції рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).

Акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому споживач або постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо сторони Договору не дійшли згоди у вирішенні суперечки, споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини. До усунення розбіжностей сторони Договору керуються даними, що зазначені в акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей. У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 6.1 розділу 6 Комерційної пропозиції за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даною Комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника. Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим Договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого Договором на оплату рахунку. У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим Договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

На виконання Договору, на підставі звіту оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» за січень, лютий 2022 року позивачем було складено

- рахунок № 62/08/О01/27614 від 22.02.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії за січень 2022 року № 020136 від 31.01.2022, у яких визначено обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 178 634 кВт*год, на суму 995 731,64 грн, які було направлено на електронну пошту відповідача 23.03.2022;

- рахунок № 62/08/О02/30657 від 26.04.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2022 року № 023172 від 28.02.2022, у яких визначено обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 220 712 кВт*год, на суму 1 183 599,89 грн, які було направлено на електронну пошту відповідача 26.04.2022.

При цьому, як зазначає позивач, сума переплати за спожиту електричну енергію в березні 2021 року в розмірі 125 067,95 грн, яка підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі № 910/9934/21, була зарахована як часткова оплата за спожиту електричну енергію в січні 2022 року. Тому сума до сплати в січні 2022 року визначено позивачем в розмірі 870 663,69 грн.

Оскільки відповідач не оплатив спожиту в січні, лютому 2022 року електричну енергію позивач направив відповідачу на електронну пошту вимогу № 44/11-002753 від 15.06.2022 про сплату штрафних санкцій на суму 39 158,54 грн та боргу за спожиту електроенергію на суму 2 054 263,58 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлену у січні, лютому 2022 року електричну енергію, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 2 054 263,58 грн заборгованості, 778 291,22 грн інфляційних втрат та 869 046,62 грн 15% річних.

Узагальнені доводи відповідача полягають у тому, що він визнає обсяг спожитої електричної енергії у січні 2022 року, а проти нарахувань за лютий 2022 року - заперечує, посилаючись на те, що у цьому місяці мав іншого електропостачальника, а саме 10.02.2025 він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» договір № 1ЕЕ про постачання електричної енергії. Також відповідач посилається на неотримання від позивача рахунків на оплату та актів та вказує на необґрунтованість стверджуваного позивачем обсягу споживання електричної енергії за період з 01.02.2022 по 09.02.2022, позаяк такий обсяг є більшим за весь попередній місяць.

Посилаючись на те, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою, діяльність якої насамперед спрямована на надання медичної допомоги населенню, а з 2022 року в повній мірі військовослужбовцям Збройних Сил України, враховуючи й те, що укладення договору із постачальником «останньої надії» є вимушеною дією з огляду на розірвання договору попереднім постачальником, а також необхідність проведення процедури публічної закупівлі, що є обов`язковою процедурою з огляду на статус відповідача як бюджетної установи, відповідач зазначає, що сплата нарахованих позивачем санкцій завдасть шкоди державному бюджету України, призведе до дефіциту фінансування відповідача, що матиме наслідком невиплату заробітної плати та неможливість придбання ліків для осіб, що проходять лікування у відповідача, у зв`язку з чим, враховуючи також відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок прострочення відповідача, просить зменшити розмір інфляційних втрат та 15% річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані відносини сторін, є Закон України «Про ринок електричної енергії», який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.11.2018 № 1344 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Частинами 1, 2 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або припинення дії ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку. Визначення постачальника «останньої надії» здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2019 до 31.12.2025.

У відповідності до пункту 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - Постанова № 312; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

При цьому постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку (абзаци 1, 2 пункту 3.4.4 глави 3.4 розділу III Правил).

Спір у цій справі виник у зв`язку із несплатою відповідачем спожитої у січні, лютому 2022 року електричної енергії, поставленої за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Згідно з пунктом 4.1 розділу IV Правил розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Відповідач не заперечує укладення Договору і фактичне постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

На підтвердження обсягів постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» у спірний період позивачем надано копії актів купівлі-продажу електроенергії за січень 2022 року № 020136 від 31.01.2022 на суму 995 731,64 грн та за лютий 2022 року № 023172 від 28.02.2022 на суму 1 183 599,89 грн.

Суд враховує, що зазначені акти не підписані відповідачем, однак, за змістом пункту 4.4 Комерційної пропозиції акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем; обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається оператором системи розподілу.

Аналогічні положення закріплені і в Правилах.

Так, відповідно до п. 2.3.11 Правил комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку та цих Правил.

Пунктом 4.12 Правил визначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п. 10 Постанови № 312 до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії виконує відповідний оператор системи розподілу.

Згідно з п. 9.14.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 (далі - ККОЕЕ), АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.

Відповідно до п. 12.4.4 ККОЕЕ до дати запуску інформаційного обміну між учасниками ринку через Датахаб:

функції АКО з ведення реєстрів ТКО, адміністрування процесів зміни електропостачальника, адміністрування припинення електропостачання та агрегації даних комерційного обліку виконують оператори системи за місцем провадження ними господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії;

оператори системи забезпечують приймання даних комерційного обліку від ППКО (у ролі ОЗД та ОДКО), учасників ринку та/або споживачів, їх обробку, формування, профілювання, валідацію та передачу для розрахунків на ринку за рахунок коштів, передбачених у тарифі на розподіл/передачу електричної енергії. Зазначені функції виконуються операторами систем до дати початку їх виконання АКО з урахуванням поетапного запуску функціонування центральної інформаційно-телекомунікаційної платформи Датахаб;

ППКО виконують функції та надають послуги із зчитування, обробки, формування, валідації, приймання та передачі даних комерційного обліку у межах своєї відповідальності та повноважень за рахунок замовників цих послуг.

Відтак, оскільки вищенаведені акти складені на підставі звітів оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» за січень, лютий 2022 року, суд вважає, що обсяги спожитої відповідачем електричної енергії у спірний період підтверджені належними і допустимими доказами, а заперечення відповідача щодо недоведеності обсягів спожитої ним електричної енергії у лютому є безпідставними, оскільки такі обсяги визначені оператором системи розподілу, на ліцензійній території якого знаходиться відповідач.

При цьому суд відзначає, що як Договором, так і Правилами передбачено право провести звіряння показників фактично спожитих споживачем обсягів електричної енергії, проте відповідач правом ініціювати таке звіряння не скористався.

Суд також враховує, що 10.02.2022 між Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» було укладено договір № 1ЕЕ про постачання електричної енергії, однак із його змісту не вбачається, що сторони керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Більше того, укладення цього договору не спростовує інших обставин справи, оскільки, як встановлено судом, позивач поставляв відповідачу електричну енергію по 09.02.2022, а з 10.02.2022 її постачання здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю «Паверсток».

Згідно з п. 4.1 Правил розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Як вбачається з умов Договору та Комерційної пропозиції, споживач здійснює оплату за фактично спожиту електричну енергію на підставі рахунків постачальника.

Пунктом 4.12 Правил визначено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується:

протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем;

протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем;

в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20-го календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (п. 4.13 Правил).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.14 Правил платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Для здійснення оплати вартості спожитої у січні, лютому 2022 року електричної енергії позивач виставляв відповідачу рахунки № 62/08/О01/27614 від 22.02.2022 на суму 995 731,64 грн та № 62/08/О02/30657 від 26.04.2022 на суму 1 183 599,89 грн, які було направлено на електронну пошту відповідача 23.03.2022 та 26.04.2022 відповідно.

Згідно з п. 4.3 Комерційної пропозиції рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення, зокрема, засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2 цієї Комерційної пропозиції.

У п. 16.2 Комерційної пропозиції визначено, що у випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони Договору використовують наступні адреси електронної пошти:

- постачальника - ; .

- споживача - зазначена на вебсайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом, в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику оператором системи розподілу (передачі). Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії.

Судом встановлено, що відповідач направляв рахунки і акти на наступні електронні адреси відповідача: , , при цьому остання зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у графі інформація для здійснення зв`язку.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на викладене, внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про електронну адресу відповідача є належним способом сповіщення про адресу електронної пошти для здійснення зв`язку, а відтак її використання позивачем для направлення відповідачу рахунків є правомірним навіть попри доводи відповідача про те, що він використовує іншу адресу електронної пошти.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням визначеного у пункті 5.10 Договору порядку розрахунків, оплата виставлених постачальником рахунків мала бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунках, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

У рахунках № 62/08/О01/27614 від 22.02.2022 та № 62/08/О02/30657 від 26.04.2022 зазначено, що їх слід оплатити протягом 5 банківських (робочих днів).

Відтак, беручи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за вказаний період є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що сума переплати за спожиту електричну енергію в березні 2021 року в розмірі 125 067,95 грн, стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі № 910/9934/21, була зарахована позивачем як часткова оплата за спожиту відповідачем електричну енергію в січні 2022 року.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 054 263,58 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 778 291,22 грн інфляційних втрат та 869 046,62 грн 15% річних.

Як встановлено частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розраховані позивачем суми 15% річних в розмірі 375 339,54 грн, за період з 31.03.2022 по 12.02.2025 із суми боргу 870 663,69 грн, та в розмірі 493 707,08 грн, за період з 04.05.2022 по 12.02.2025 із суми боргу 1 183 599,89 грн, є арифметично правильними.

Водночас при розрахунку інфляційних втрат позивач припустився арифметичних помилок.

За підрахунком суду, зробленим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, розмір втрат позивача від інфляції склав 775 495,01 грн, з яких 349 823,90 грн за період з квітня 2022 року по січень 2025 року із суми боргу 870 663,69 грн та 425 671,11 грн , за період з травня 2022 року по січень 2025 року із суми боргу 1 183 599,89 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 15% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого можливе зменшення розміру відсотків річних на підставі статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України.

Між тим, хоча нарахування процентів річних і інфляційних втрат передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, в наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про можливість зменшення розміру саме відсотків річних, адже розмір втрат від інфляції неможливо зменшити через їх правову природу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму, потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника в кожному окремому випадку.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.

Обставини справи свідчать про те, що у зв`язку із припиненням постачання електричної енергії відповідачу попереднім електропостачальником, відповідача віднесено до споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2022. Відповідач вказані обставини не заперечує і погоджується із обсягами споживання у січні 2022 року. Спірним питанням у цій справі було виключно нарахування відповідачеві вартості електричної енергії у лютому 2022 року, коли він укладав договір з обраним ним постачальником електричної енергії.

Суд відзначає, що встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач був обізнаний (мав бути обізнаний) про те, що постачання електричної енергії йому здійснює постачальник «останньої надії» і про свій обов`язок оплатити спожиту електричну енергію.

Між тим суд враховує, що борг відповідача виник у 2022 році, натомість із позовною заявою позивач звернувся до суду у 2025 році, внаслідок чого сума процентів річних, розмір яких є збільшеним порівняно із загальним розміром, встановленим статтею 625 Цивільного кодексу України, значно збільшилася.

Частиною 2 статті 616 Цивільного кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Також судом враховано, що Державна установа «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» є неприбутковою установою, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій, а також пункт 3.4 його Статуту.

За змістом пунктів 1.6, 3.5 Статуту Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України, затвердженого постановою Бюро Президії Національної академії медичних наук України № 14/5 від 02.05.2024, відповідач є провідною науковою та лікувально-профілактичною установою в Україні в галузі хірургії серця і магістральних судин, яка визначає стратегічні напрями діагностики, лікування, підвищення кваліфікації, методичної і наукової роботи з проблем серцево-судинної хірургії. Інститут створюється та діє з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання та використання нових знань у відповідних напрямах медицини, доведення наукових знань до стадії практичного використання, підготовки висококваліфікованих наукових кадрів.

Згідно з пунктом 7.5 Статуту Інститут як неприбуткова установа використовує доходи виключно для фінансування видатків на своє утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом.

З урахуванням вищенаведеного, а також беручи до уваги статус відповідача як бюджетної неприбуткової установи і соціальну значущість діяльності відповідача, що насамперед спрямована на надання медичної допомоги населенню, з метою попередження ризиків обмеження фінансових ресурсів для здійснення основних завдань відповідача та зважаючи на відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок прострочення саме відповідача, компенсаційний характер неустойки, дискрецію суду для вирішення питання щодо зменшення неустойки і розміру, до якого вона має бути зменшена, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру належних до стягнення з відповідача процентів річних до 1 гривні.

У цьому висновку суд виходить із того, що майнова сфера позивача відновлюється стягненням інфляційних втрат, розмір яких не підлягає зменшенню і які забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки виконають функцію майнової відповідальності та не будуть надмірним тягарем для відповідача й водночас нададуть позивачу розумну компенсацію за невиконання зобов`язання, пропорційну допущеному порушенню.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим, ураховуючи висновок суду про зменшення розміру процентів річних, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2 054 263,58 грн, інфляційних втрат в розмірі 775 495,01 грн, 15% річних в розмірі 1,00 грн.

У разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (див. постанову Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 910/143/19).

Відтак, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 44 419,22 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 44 385,67 грн - на відповідача, в розмірі 33,55 грн - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (вул.Амосова, буд.6, м.Київ, 03038; ідентифікаційний код 05493562) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080; ідентифікаційний код 19480600) заборгованість в розмірі 2 054 263 (два мільйони п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят три) грн 58 коп., інфляційні втрати в розмірі 775 495 (сімсот сімдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 01 коп., 15% річних в розмірі 1 (одна) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 44 385 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят п`ять) грн 67 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.06.2025.

Суддя Т.П. Капцова