ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/373/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача (Миропільської селищної ради): не з`явився;

від відповідача: Коберський А.П. - адвокат, ордер серії ВХ №1090883 від 27.03.2025;

прокурор: Пустовіт М.Л. - посвідчення №071192 від 01.03.2023;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Мінерал 2013"

про стягнення 346751,27 грн.

Заступник керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Миропільської селищної ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТОВ "Мінерал 2013" на користь Миропільської селищної ради 346751,27 грн безпідставно збережених коштів.

Ухвалою суду від 25.03.2025 відкрито провадження у справі №906/373/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.04.2025.

Ухвалою від 10.04.2025 суд відклав підготовче засідання на 29.04.2025.

11.04.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 152-168, т.1).

22.04.2025 від Чуднівської окружної прокуратури суд отримав відповідь на відзив, в якій прокурор вважає доводи відповідача, зазначені у відзиві, необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с. 202-205, т.1).

Ухвалою суду від 29.04.2025 відкладено підготовче засідання на 21.05.2025.

05.05.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення у відповідь на відзив (а.с. 219-226, т.1).

16.05.2025 представник відповідача надіслав до суду пояснення у справі (а.с. 231-237, т.1).

19.05.2025 від представника Миропільської селищної ради суд отримав додаткові пояснення у справі з додатками (а.с. 245-260, т.1).

Протокольною ухвалою від 21.05.2025 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 21.05.2025 суд оголосив перерву до 03.06.2025.

Прокурор у судовому засіданні 03.06.2025 позовні вимоги підтримав у повному обсязі у відповідності до позовної заяви, з урахуванням відповіді на відзив, що надійшла до суду 22.04.2025. Заперечив проти доводів представника відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник Миропільської селищної ради у судове засідання не з`явився. У заяві від 03.06.2025 просив здійснювати розгляд справи без його участі. Заявлений позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову прокурора заперечив. Підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та запереченнях у відповідь на відзив, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу комплексу від 26.02.2021 ТОВ "Мінерал 2013" придбало у ТПК ТОВ "Агромат" комплекс, що розташований за адресою: Житомирська обл., Романівський р-н, смт. Миропіль, вул. Поліська, 76 (а.с. 47-48, т.1).

Відповідно до п. 1.3. договору, комплекс, що відчужується за договором, розташований на земельних ділянках за кадастровими номерами: :01:001:0281 площею 4,1325 га, :01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га.

Рішенням Миропільської селищної ради №29 від 08.10.2021 передано в оренду ТОВ "Мінерал 2013" на умовах, визначених для попереднього власника нерухомого майна, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0281 площею 4,1325 га, :01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, розташовані за межами смт. Миропіль на території Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області строком до 25.02.2022, у зв`язку з набуттям права власності на об`єкти нерухомого майна, розташованого на вказаних земельних ділянках за договором купівлі-продаж нерухомого майна від 26.02.2021 з ПТК ТОВ "Агромат" (а.с. 52, т. 1).

На виконання вказаного рішення, 19.11.2021 між Миропільською селищною радою та ТОВ "Мінерал 2013" укладено три договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0281 площею 4,1325 га, :01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га (а.с. 53-61, т.1).

19.11.2021 та 22.11.2021 Державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради здійснено реєстрацію права оренди зазначених земельних ділянок за ТОВ "Мінерал 2013" (а.с. 62-79, т.1).

Відповідно до п. 8, 9 зазначених договорів оренди, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок у рік. Строк дії договорів оренди до 25.02.2022.

Рішеннями Миропільської селищної ради №12-14 від 21.06.2021 вирішено продовжити ТОВ "Мінерал 2013" дію договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0281 площею 4,1325 га, :01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га терміном на 3 роки до 25.02.2025 та встановлено орендну плату за використання земельних ділянок в розмірі 10% від їх нормативно-грошової оцінки.

Однак, додаткові угоди між Миропільською селищною радою та ТОВ "Мінерал 2013" щодо продовження дії договорів оренди земельних ділянок не укладалися.

Оскільки з моменту закінчення строку дії договорів оренди земельних ділянок (25.02.2022), відповідач користувався земельними ділянками без правовстановлюючих документів та оплати орендної плати, що є порушенням ст.125 Земельного кодексу України, прокурор просить стягнути з відповідача 346 751,27 грн безпідставно збережених коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Мінерал 2013", запереченнях від 26.0.2025 та поясненнях від 16.05.2025 (а.с. 153-166, 219-226, 231-237 т.1) відповідач вказав, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, оголошенням воєнного стану, неможливістю підприємством реалізувати заплановану діяльність на зазначених земельних ділянках, а також прийняттям Миропільською селищною радою рішення про встановлення занадто великої для підприємства орендної плати (10% від нормативної грошової оцінки), ТОВ «"Мінерал 2013" було змушене прийняти рішення не продовжувати дію договорів оренди і припинити всю діяльність на згаданих земельних ділянках. Зауважив, що Товариство після закінчення договорів оренди землі (тобто, після 26.02.2022 року) фактично використовував лише земельні ділянки, які розташовані під об`єктами нерухомості, які є власністю підприємства. Рештою земельних ділянок відповідач не користувався і не використовує по даний час. Вважає, що прокурор безпідставно визначив підставою позову ст. 1212 ЦК України, оскільки спірні правовідносини регулюються постановою КМУ №284 від 19.04.1993 року "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам". Заперечив щодо здійсненого позивачем розрахунку збитків. Вважає, що прокуратурою не надано жодного належного та допустимого доказу неможливості Миропольської селищної ради звернутися за захистом порушених прав та інтересів до суду. Також просив суд застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 22.04.2025 (а.с. 202-205, т.1) Чуднівська окружна прокуратура вказала, що згідно інформації Головного управління ДПС у Житомирській області впродовж 2022-2023 ТОВ "Мінерал 2013" за місцезнаходженням земельних ділянок подавались податкові декларації з плати за землю, самостійно нараховувались податкові зобов`язання та до бюджету громади сплачувалась орендна плата. В поданих у березні та травні 2024 уточнюючих податкових деклараціях з плати за землю платником були зняті раніше визначені податкові зобов`язання з орендної плати за період березень-грудень 2022 та 2023рр. Після подачі ТОВ "Мінерал 2013" уточнюючих декларації за 2022 та за 2023 роки в інтегрованій картці, яка ведеться за кодом класифікації доходів бюджету 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) виникла сума надміру внесених у попередніх періодах податкових зобов`язань (переплата), яка відповідно до п. 43.5 ст. 42 ПКУ була повернена на рахунок платника. Тобто, поряд з користуванням земельними ділянками на підставі договорів оренди, відповідач добровільно сплачував упродовж 2022-2023 років орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності договору, з мінімального розрахунку, чим і підтверджує використання даних земельних ділянок. На думку прокурора, доводи відповідача щодо невикористання у господарській чи комерційній діяльності будівель, не відміняє обов`язку відповідача сплачувати за використання земельної ділянки комунальної власності, на якій розташовані належні товариству будівлі. Також вважає безпідставним посилання відповідача на КМУ 284 від 19.04.1993,оскільки нею врегульовано порядок розрахунку збитків дійсної шкоди, завданої деліктним правопорушенням. У даній справі, заявлені кошти є неотриманим доходом, а не збитками. Вважає що строки позовної давності ним не пропущено, оскільки заявлені вимоги в межах трирічного строку позовної давності, за виключенням 19 днів (у період з 01.03.2022 по 19.03.2022). Водночас наголосив, що пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оцінивши подані докази та наведені сторонами обґрунтування, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ч.1 ст.141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Згідно зі ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ТОВ "Мінерал 2013" є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельних ділянках комунальної форми власності, кадастровий номер :01:00:0281 площею 4,1325 га, №:01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га.

Судом встановлено, що строк дії договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0281 площею 4,1325 га, :01:000:0437 площею 2,9329 га, :01:001:0280 площею 0,4557 га 19.11.2021 від 19.11.2021, укладені між Миропільською селищною радою та ТОВ "Мінерал 2013" закінчилися 25.02.2022 та не продовжувалися.

Наведене свідчить про те, що відповідач у спірний період (01.03.2022 - 30.12.2024) фактично користувався вищевказаними земельними ділянками без відповідних правових підстав.

Поряд з цим відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Слід зазначити, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №905/1680/20 вказувала, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Як вбачається з розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, наданого прокурором, останній здійснювався прокурором в розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки кожної земельної ділянки за період з 01.03.2022 по 30.12.2024. Також при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки прокурор правильно врахував нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка підтверджена відповідними витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок за 2022-2024 роки.

Суд, перевіривши наданий прокурором розрахунок орендної плати за період з 01.03.2022 по 30.12.2024, вважає правомірним нарахування відповідачу плати за користування земельною ділянкою в сумі 346 751, 27 грн.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неналежно обраного способу захисту, оскільки у позовній заяві прокурор, посилаючись на положення ст.1212 ЦК України доводить, що не оформлення ТОВ "Мінерал 2013" документів на право оренди земельної ділянки призвело до неотримання Мипропільською селищною радою доходу від орендної плати за земельну ділянку, що є підставою для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів (орендної плати з земельної ділянки).

Відповідно до частин 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст.1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Таким чином предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже за змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ТОВ "Мінерал 2013" як фактичний користувач вищевказаних земельних ділянок у період з 01.03.2022 по 30.12.2024, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ними, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі 629/4628/16-ц, постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Тобто, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Натомість суд констатує, що всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на спростування правових та фактичних підстав позову відповідачем суду не надано.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Заперечення відповідача ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують. Обставини неукладення договорів оренди між Миропільською селищною радою та ТОВ "Мінерал 2013" судом не досліджуються, оскільки не є предметом розгляду даного спору.

З огляду на встановлені обставини, позов прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З приводу заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, які ґрунтуються на пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 726, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, а постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" скасовано карантин з 30.06.2023.

Також за приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Через військову агресію Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022). Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Отже, на час дії на території України карантину, а також воєнного стану (діє і дотепер) строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, були продовжені та не спливли.

З огляду на те, що строк позовної давності продовжувався на строк дії карантину та продовжується на період дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вказаними позовними вимогами не пропущений.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст.53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру".

За положеннями ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз положень ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Так, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ст.ст. 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ообов`язком органу місцевого самоврядування є здійснення в інтересах територіальної громади та від її імені права суб`єкта комунальної власності (у тому числі правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом права комунальної власності).

Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону земель" до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель належить, зокрема, прийняття рішень про здійснення виконавчими органами сільських, селищних, міських рад державного контролю за використанням та охороною земель; економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону; вирішення інших питань у галузі охорони земель відповідно до закону.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада. Отже порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

У випадку, що розглядається, інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади, як власника землі, що є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Використання відповідачем земельної ділянки для розміщення та експлуатації нерухомого майна в період з 01.03.2022 по 31.12.2024 без оформлення правовстановлюючих документів на землю та без сплати до місцевого бюджету обов`язкових орендних платежів (плати за землю) порушує інтереси територіальної громади в особі Миропільської селищної ради.

Поряд з цим із матеріалів справи вбачається, що Чуднівська окружна прокуратура, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", направляла листи №55-93-2950вих.21 від 21.11.2024, №55-94-411 вих.25 від 06.03.2025 щодо вжиття заходів, які спрямовані на усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства щодо наявності підстав для стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками (а.с. 124-129, 132-136, т.1).

У відповіді на вказані листи Миропільська селищна рада листом від 06.03.2025 №393 повідомила, що не може звернутися до суду у зв`язку з відсутністю коштів на судові витрати, та просила сприяти у стягненні безпідставно збережених коштів (а.с. 130-131, т.1).

Вказане свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заявлений прокурором позов спрямований на виконання конституційної функції прокуратури, як органу держави, а отже, цей позов подано правомірно та у відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в інтересах держави.

Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал 2013" (13033, Житомирська область, Романівський район, смт. Миропіль, вул. Поліська, буд.76, код 38613237)

на користь Миропільської селищної ради (13033, Житомирська область, Житомирський район, смт. Миропіль, вул. Центральна, буд.38, код 04345204):

- 346751,27 грн безпідставно збережених коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал 2013" (13033, Житомирська область, Романівський район, смт. Миропіль, вул. Поліська, буд.76, код 38613237)

на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд. 11, код 02909950:

- 5201,27 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.06.25

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

Відправити:

Житомирській обласній прокуратурі - через "Електронний суд";

Чуднівській окружній прокуратурі - через "Електронний суд";

Миропільській селищній раді - через "Електронний суд";

ТОВ "Мінерал 2013" - рек. (код 38613237)