ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2025 р. Справа№ 910/382/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 (повний текст складено та підписано 13.03.2025)

у справі №910/382/25 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС»

про стягнення 100 727,36 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» (далі - відповідач) про стягнення штрафу в розмірі 100 727, 36 грн, що становить 10% від вартості послуг за Договором про надання послуг № 13/3847-Р від 24.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором про надання послуг №13/3847-Р від 24.09.2024 відповідачем не виконано роботи із забезпечення вогнезахисту у визначені договором строки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/382/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» 100 727 (сто тисяч сімсот двадцять сім) грн. 36 коп. - штрафу та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 01.04.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 01.04.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом було невірно застосовано норми матеріального права, а саме ст.530,625 ЦК України.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Позивач фактично не надав інформацію скаржнику (відповідачу), необхідну для реалізації умов договору, не скористався правом розірвати договір. Це позбавило можливості скаржника (відповідача) виконати належним чином свої зобов`язання за Договором про надання послуг від 24.09.2024 року № 13/3847-Р.

Неможливість виконати договірні зобов`язання є правомірними, ґрунтуються на умовах Договору, а тому твердження позивача стосовно порушення Договору відповідачем має ознаки суперечливої поведінки та зловживання правом і штрафними санкціями.

Скаржник зазначає, що передбачені Договором про надання послуг від 24.09.2024 року № 13/3847-Р санкції застосовуються до контрагента тільки лише у разі неналежного виконання ним своїх зобов`язань за договором і право учасників господарських відносин встановлювати такі штрафні санкції прямо передбачена положеннями ст. 6, 549 ЦК України, ст. 231 ГК України, що узгоджується з положеннями ст.627 ЦК України щодо свободи договору.

В даному випадку позивач не має права застосовувати штрафні санкції до Виконавця, оскільки невиконання останнім умов Договору про надання послуг від 24.09.2024 року № 13/3847-Р є прямим наслідком порушення, що вчинив позивач, не надавши відповідачу контактних осіб.

Позивачем не доведено обставин, з якими норми законодавства пов`язують можливість притягнення Виконавця до відповідальності за порушення договірних зобов`язань, оскільки без інформації (контактних даних осіб) Виконавець був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за Договором про надання послуг від 24.09.2024 року № 13/3847-Р. Суд першої інстанції також припустив хибне твердження, погодившись із зазначеною позицією позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/382/25, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.09.2024 Публічним акціонерним товариством «УКРНАФТА» (далі-Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» (далі-Відповідач, Підрядник) укладено договір про надання послуг № 13/3847-Р, за яким Виконавець зобов`язався за завданням Замовника, та у встановлені цим Договором строки надати: ДК 021:20-2 Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (45343100-4 Роботи із забезпечення вогнезахисту (Послуги з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта»)), (надалі - «Послуги»), а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги.

Відповідно до п.1.2 договору обсяг, вимоги до послуг визначаються за взаємною згодою Сторін та вказуються у Технічній специфікації (Додаток №3), що додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

За умовами Технічної специфікації, яка є Додатком №3 предметом закупівлі визначена послуга з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів, а саме вогнегасне поверхневе просочування дерев`яних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта»;

Опис послуг: проектування робіт з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів;

надання послуг з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів в обсягах відповідно до Таблиць 1-10 цього Додатку.

Термін надання послуг погоджений сторонами протягом 60 календарних днів з моменту підписання Договору. Обсяг послуг та адреса об`єктів: наведено в Таблицях 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 та 10 цього Додатку.

За своєю правовою природою укладений сторонами у справі договір про надання послуг № 13/3847-Р від 24.09.2024 року є договором підряду.

Статтею 837 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами пункту 2.1 договору ціна договору визначається у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього договору та не може бути збільшена протягом строку дії цього договору, окрім випадків передбачених п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (зі змінами).

Згідно п. 2.3 договору ціна договору становить 839 394,70 грн., ПДВ - 167 878,94 грн., всього з ПДВ 1 007 273,64 грн.

Згідно розділу 3 договору строки надання послуг, передбачених п 1.1. цього Договору, згідно з умовами Технічної специфікації (Додаток №3).

Датою закінчення наданих послуг Виконавцем вважається дата їхнього прийняття Замовником, в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору. Надання послуг може бути закінчено Виконавцем достроково, за умови письмової згоди Замовника.

Сторони можуть змінити строки надання послуг за цим Договором, про що складається відповідна додаткова угода до цього Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Враховуючи строки виконання робіт, визначені умовами договору, згідно Технічної специфікації, що є додатком №3 до договору, відповідач зобов`язався у строк не пізніше 23.11.2024 закінчити надані послуги та передати результати у спосіб, передбачений розділом 4 договору №13/3847-Р від 24.09.2024.

Згідно п. 4.1 договору приймання послуг, наданих Виконавцем, оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками Сторін.

Після завершення надання послуг, протягом 5 (п`яти) робочих днів, Виконавець готує акт приймання-передачі наданих послуг і надає його Замовнику. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряє достовірність акту в частині фактично наданих послуг, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання (п.4.2 договору).

Відповідач, у визначені договором №13/3847-Р від 24.09.2024 строки, послуги з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта» не надав, акт приймання-передачі наданих послуг відсутній, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення штрафу за невиконання умов договору.

У письмовому відзиві відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що позивач не має права застосовувати штрафні санкції до Виконавця, оскільки невиконання останнім умов Договору № 13/3847-Р про надання послуг від 24.09.2024 року є прямим наслідком порушення, що вчинив позивач, не надавши відповідачу відомості щодо контактних осіб.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виконавець, згідно пункту 5.2.10 договору, зобов`язаний інформувати письмово Замовника в установленому цим договором порядку про обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань згідно умов договору, а також про заходи, необхідні для їх усунення.

Забезпечити повне, якісне і своєчасне складання документації, передбаченої даним Договором, та визначити осіб, відповідальних за її ведення (п.5.2.11).

Сторони у п.13.8 договору погодили можливість використання електронних документів, із застосуванням електронних підписів уповноваженими представниками Сторін, в порядку та на умовах Угоди, як при укладенні цього Договору, так і при внесенні змін до умов цього договору (в тому числі, умов щодо розірвання Договору) та/або при виконанні умов цього договору (в тому числі, але не виключно підписання/направлення листів, вимог, претензій, первинних документів та будь-яких інших документів на виконання умов цього договору).

Згідно п.15.1 договору усі повідомлення, запити, вимоги або будь-яка інша кореспонденція за цим Договором виконуються в письмовій формі українською мовою та доставляються кур`єром, поштовим відправленням, або електронною поштою відповідній Стороні (надалі - Повідомлення), що має однакову юридичну силу за такими адресами: - Замовнику: e-mail ІНФОРМАЦІЯ_2, тел.: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 (пп. НОМЕР_2 ); - Виконавцю: АДРЕСА_1, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел.: НОМЕР_3 , ОСОБА_2 (пп. НОМЕР_4 ).

Тобто, положеннями пункту п.13.8 сторони погодили можливість використання електронних документів.

Матеріали справи не містять та суду не надано доказів звернення відповідача до позивача у спосіб, передбачений п.15.1 договору щодо визначення контактних осіб за договором №13/3847-Р від 24.09.2024.

Відповідач не скористався правом, ініціювати додатково продовження терміну виконання робіт. В свою чергу, укладаючи договір, погодився з обсягом робіт, які необхідно виконати, строками та порядком їх виконання, розумів необхідність виконання робіт із забезпечення вогнезахисту (Послуги з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта»)) саме в строк, встановлений договором, а відтак, в силу принципу свободи договору, відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2.6 договору відповідачу надано право залучати співвиконавців на надання окремих видів і комплексів послуг за цим Договором.

Таким чином, відповідач як виконавець, мав з урахуванням визначеного строку здійснити належні дії для виконання робіт із забезпечення вогнезахисту по договору, в тому числі у разі неможливості виконання окремих частин робіт власними силами і засобами, залучити третіх осіб.

Зі змісту долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що 27.11.2024 позивач надіслав відповідачу лист №01/01/12/06/02-02/01/11529 від 27.11.2024, в якому запропонував в найкоротший термін повідомити про причини невиконання договірних зобов`язань, чіткі строки надання послуг та вжити заходи по виконанню послуг згідно з Договором.

Дослідивши зміст поданих доказів, судом встановлено, що відповідач після закінчення граничного терміну виконання робіт за договором №13/3847-Р від 24.09.2024 надав відповідь позивачу листом вих.№1 від 28.11.2024р. повідомивши, що станом на листопад 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» фізично не в змозі виконати свої договірні зобов`язання за договором № 13/3847-Р від 24.09.2024 року згідно п.1.1., а саме - ДК 021:20-2 Зведення огорож, монтаж поручнів і захисних засобів (45343100-4 Роботи із забезпечення вогнезахисту (Послуги з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта»)) через відсутність кваліфікованого персоналу, який здатен виконати такі роботи. У зазначеному листі запропонував розглянути можливість розірвання договору № 13/3847-Р від 24.09.2024 року шляхом укладення додаткової угоди, без застосування штрафних санкцій.

Відповідно до п.10.1 договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (шляхом проставлення власноручного підпису або накладання електронних підписів, у залежності від форми складання Договору: паперовій чи у формі електронного документу відповідно) та діє до 31 грудня 2024.

Закінчення строку дії цього договору не звільняє жодну зі сторін договору від виконання своїх зобов`язань по договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього договору (п.10.2).

За умовами п.10.3 договору, дострокове розірвання договору можливе лише за взаємною письмовою згодою сторін, що оформлюється шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору, крім випадків, передбачених цим договором.

Пунктом 10.3.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Виконавцем зобов`язань за цим договором, Замовник має право відмовитися від Договору в односторонньому порядку шляхом направлення Виконавцю повідомлення про таку відмову.

04.12.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою №01/01/07/11-02/01/11904 про сплату штрафу та повідомив про відмову від Договору № 13/3847-Р від 24.09.2024.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач у визначені в договорі строки за домовленістю сторін не виконав Роботи із забезпечення вогнезахисту (Послуги з вогнезахисту будівельних конструкцій об`єктів структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта»)) за договором №13/3847-Р від 24.09.2024.

У пункті 7.1 Договору Сторонами закріплено домовленість про те, що у випадку невиконання Замовлення Замовника Виконавцем, він зобов`язаний сплатити на користь Замовника штраф у розмірі 10 % ненаданих/несвоєчасно наданих послуг.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач не виконав роботи у визначені договором строки, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10 % від вартості послуг за Договором про надання послуг № 13/3847-Р від 24.09.2024 року у розмірі 100 727, 36 грн.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Доводи та міркування скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/382/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/382/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛСВІТ ПЛЮС».

4. Матеріали справи №910/382/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко