УХВАЛА

27 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 921/504/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючий, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

скаржника - Цимбали І. З. (адвокат),

позивача прокуратури - Савицької О. В. (за посвідченням),

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - не з`явилися,

третіх осіб-1- 3 - Кукурудзи А. Є. (адвокат),

третьої особи-4 - не з`явилися,

третіх осіб-5- 9 - Кукурудзи А. Є. (адвокат),

третьої особи-10 - не з`явилися,

третьої особи-11 - Кукурудзи А. Є. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі в справі та вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки) на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 (Кравчук Н. М. - головуючий, судді: Галушко Н. А., Орищин Г. В.) у справі

за позовом заступника прокурора Тернопільської області

до: 1) Тернопільської міської ради,

2) Обслуговуючого кооперативу "Вінд",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 4) ОСОБА_5 , 5) ОСОБА_6 , 6) ОСОБА_7 , 7) ОСОБА_8 , 8) ОСОБА_9 , 9) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський став", 10) ОСОБА_10 , 11) ОСОБА_11 ,

про визнання недійсними рішення Тернопільської міської ради від 02.02.2018 № 7/22/99 та договору оренди землі від 30.05.2018, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації іншого речового права Обслуговуючого кооперативу "Вінд" щодо земельної ділянки з одночасним припиненням цього права.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року заступник прокурора Тернопільської області (далі - прокурор, позивач) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом (у редакції заяви про зміну предмета позову від 13.01.2021 № 15-25вих 21) до Тернопільської міської ради (далі - Тернопільська міськрада, Міськрада, відповідач-1) та Обслуговуючого кооперативу "Вінд" (далі - ОК "Вінд", Кооператив, відповідач-2) про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської міськради від 02.02.2018 № 7/22/99 "Про надання земельної ділянки площею 0,4060 га за адресою: АДРЕСА_1 " зі змінами, внесеними рішенням від 16.03.2018 № 7/23/162 (далі - рішення Тернопільської міськради від 02.02.2018 № 7/22/99, оспорюване рішення), яким надано ОК "Вінд" в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 0,4060 га (кадастровий номер :01:004:0060) для обслуговування будівель та споруд лодочної станції за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль;

2) визнання недійсним договору оренди землі від 30.05.2018, укладеного між Тернопільською міськрадою та ОК "Вінд", зареєстрованого в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 25.06.2018 за № 6032 (далі - договір оренди від 30.05.2018, оспорюваний договір);

3) зобов`язання ОК "Вінд" повернути Тернопільській територіальній громаді земельну ділянку площею 0,4060 га, кадастровий номер :01:004:0060, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль (далі - спірна земельна ділянка), надану Міськрадою в оренду на підставі договору оренди для обслуговування будівель та споруд лодочної станції за вказаною адресою;

4) скасування державної реєстрації іншого речового права ОК "Вінд" щодо земельної ділянки, вчиненої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 41996673 від 11.07.2018, запис про право № 26983432, з одночасним припиненням права оренди ОК "Вінд" на земельну ділянку (запису № 26983432).

Позовна заява обґрунтовується тим, що рішення Тернопільської міськради від 02.02.2018 № 7/22/99 не відповідає вимогам статей 120, 134, 135, пункту "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 7 Закону України "Про оренду землі", тому його слід визнати незаконним і скасувати. Виникнення спору зумовлено відсутністю в ОК "Вінд" права власності на об`єкти нерухомого майна, розміщені на спірній земельній ділянці, оскільки під час ухвалення рішення від 02.02.2018 № 7/22/99 про припинення права оренди земельної ділянки за заявою ОСОБА_10 як фізичної особи-підприємця та про передачу її в оренду ОК "Вінд", Тернопільська міськрада не взяла до уваги відсутність речових прав щодо земельної ділянки в попереднього орендаря ( ОСОБА_10 ). Адже ОСОБА_10 вже станом на 10.02.2010 не була власником розташованих на спірній земельній ділянці будівель та споруд, які були відчужені іншим особам, та не користувалася цією земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, укладеного 17.03.2006 між Міськрадою та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_10 Прокурор також зазначав, що оскільки на підставі незаконного оспорюваного рішення між відповідачами 30.05.2018 укладено договір оренди, то відповідно до статей 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 152 ЗК України договір оренди належить визнати недійсним, а земельну ділянку повернути Тернопільській міській територіальній громаді. Прокурор наголошував на тому, що передача в оренду спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги є незаконною, оскільки позбавляє Український народ та Тернопільську міську територіальну громаду як власника землі правоможності володіти земельною ділянкою в тому обсязі, в якому дозволяє її правовий режим, та не враховує їх інтереси при здійсненні на земельній ділянці незаконної діяльності. Крім того, на думку прокурора, така передача порушує встановлені державою правила та норми використання земель водного фонду, призводить до порушень чинного законодавства під час забудови міста Тернополя.

Суди розглядали справу неодноразово. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2022 (головуючий - Багай Н. О., судді Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.) постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2022 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 скасовано, а справу № 921/504/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.06.2023 (суддя Гевко В. Л.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.06.2023 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Постанова апеляційного суду аргументована тим, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги навколо озера, на неї розповсюджується спеціальний режим обмеженої господарської діяльності, тому надання у користування такої земельної ділянки без урахування обмежень, зазначених у статті 59- 61 ЗК України, суперечить вимогам статті 93 цього Кодексу. Майно, яке зареєстровано як "елінги лодочної станції", не відноситься до об`єктів, що можуть знаходитися в прибережній захисній смузі та експлуатуватися, не порушуючи при цьому режиму використання спірної земельної ділянки.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2024 (головуючий - Чумак Ю. Я., судді Дроботова Т. Б., Багай Н. О.) постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі № 921/504/20 скасовано в частині визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської міськради від 02.02.2018 № 7/22/99 (зі змінами, внесеними рішенням від 16.03.2018 № 7/23/162), яким надано ОК "Вінд" в оренду терміном на 25 років спірну земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд лодочної станції, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги залишено в силі з мотивів, наведених у цій постанові. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі № 921/504/20 змінено в частині стягнення з Тернопільської міськради на користь Тернопільської обласної прокуратури судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6306 грн, стягнувши 3153 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, та в частині стягнення з Тернопільської міськради на користь Тернопільської обласної прокуратури судового збору за подання позовної заяви в сумі 4204 грн, стягнувши 2102 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви. У решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у цій справі залишено без змін.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:

1) судом апеляційної інстанції достовірно встановлено та відповідачами не заперечується факт розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги навколо озера, в зв`язку з чим на неї розповсюджується спеціальний режим обмеженої господарської діяльності, а тому надання в користування такої земельної ділянки без урахування обмежень, зазначених у статті 59-61 ЗК України, суперечить вимогам статті 93 цього Кодексу;

2) апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що зазначене майно, яке зареєстроване як "елінги лодочної станції", не відноситься до об`єктів, що можуть знаходитися в прибережній захисній смузі та експлуатуватися, не порушуючи при цьому режиму використання спірної земельної ділянки;

3) суд апеляційної інстанції помилково не звернув уваги на те, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження земельною ділянкою, а тому в цьому випадку така позовна вимога не є ефективним способом захисту права держави (схожий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 та в постановах Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 911/665/22, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 (головуючий - Кравчук Н. М., судді Гриців В. М., Малех І. Б.), залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2025 (головуючий - Чумак Ю. Я., судді Дроботова Т. Б., Багай Н. О.), відмовлено в задоволенні заяви ОК "Вінд" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі № 921/504/20 та залишено зазначену постанову в силі.

Зазначена ухвала аргументована недоведеністю заявником наявності передбачених частиною 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підстав для перегляду постанови за нововиявленими обставинами, перелік яких (підстав) є вичерпним.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 і передати справу на новий розгляд.

Так, скаржник зазначає про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 та пунктом 8 частини 1 статті 310 ГПК України, та про ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про права та інтереси ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі, оскільки скаржник на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2023, тобто ще навіть до ухвалення рішення судом першої інстанції (14.06.2023) набув у власність лодочну станцію (елінг № 1 корпус № 2 загальною площею 385,9 м2), розташовану на спірній земельній ділянці, а наявне встановлення в оскаржуваній постанові обставин самочинності належного Плішці М. Б. майна всупереч факту державної реєстрації права на таке майно та ймовірне залишення в силі постанови суду апеляційної інстанції в цій справі спричинить непоправну шкоду правам та охоронюваним законом інтересам скаржника, фактично ставлячи під загрозу законність існування зареєстрованого за ним права власності на лодочну станцію.

Крім того, на думку скаржника, всупереч вимогам частини 2 статті 237 та пункту 1 частини 1 статті 238 ГПК України апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, сформувавши в межах спору про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки висновок про статус розташованого на ній нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва, питання щодо якого навіть не входили до предмета спору в цій справі.

Водночас на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування положень статті 376 ЦК України в подібних правовідносинах (в контексті того, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Плішки М. Б. на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі № 921/504/20 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.05.2025.

Заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини:

- 02.03.2005 на підставі договору купівлі-продажу підприємець ОСОБА_10 придбала належну ОСОБА_22 будівлю під літ. "А" загальною площею 514,40 м2, розташовану на АДРЕСА_1 ;

- рішенням Тернопільської міськради від 03.03.2006 № 4/18/97 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки під реконструкцію власних приміщень в лодочну станцію за адресою АДРЕСА_1 суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_10" затверджено суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_10 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4060 га під реконструкцію власних приміщень в лодочну станцію, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та надано в оренду зазначену земельну ділянку терміном на 5 років;

- на підставі зазначеного рішення між Тернопільською міськрадою та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_10 17.03.2006 укладено договір оренди землі, який зареєстровано Тернопільською міською радою в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 21.03.2006 за № 2355 та у Тернопільській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 21.03.2006 за № 80, за змістом пунктів 1, 2, 8, 15, 16, 31 якого в оренду передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення (землі громадської та житлової забудови), розташована на АДРЕСА_1, загальною площею 0,406 га, в тому числі 0,05144 га - нежитлова будівля, 0,35456 га - землі для обслуговування нежитлової будівлі. Договір укладено терміном на п`ять років - з 03.03.2006 до 03.03.2011. Земельна ділянка передається в оренду для реконструкції власних приміщень в лодочну станцію. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. Цільове використання землі згідно з класифікатором - землі комерційного призначення. У разі відчуження будівель або їх частин, розташованих на орендованій земельній ділянці, орендар зобов`язаний повідомити про це орендодавця у 10-денний термін з дня відчуження, і повідомити нового власника про обов`язковість оформлення права користування землею;

- зазначену земельну ділянку було передано орендарю на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, підписаному уповноваженими представниками сторін.

- 18.10.2007 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектурного комплексу Тернопільської міськради суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_10 видано дозвіл № 209/07 на виконання всього комплексу будівельних робіт з реконструкції власних приміщень в лодочну станцію за адресою: АДРЕСА_1;

- 06.10.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області видано суб`єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_10 дозвіл № НОМЕР_1 на виконання будівельних робіт з реконструкції власних приміщень в лодочну станцію за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 02.02.2010 суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_10 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" (далі - ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації") із заявою про зняття з реєстрації цегляної будівлі під літ. А загальною площею 514,40 м2, розташованої на АДРЕСА_1 (будівля, яка була придбана у 2005 році), у зв`язку зі знесенням;

- зі змісту акта поточних змін від 02.02.2010 убачається, що техніком (інженером) ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" Кравчуком Г. М. було проведено обстеження в натурі будинковолодіння АДРЕСА_1 . Під час огляду земельної ділянки було виявлено, що всі будівлі літ. "А", "Б", "В", "Г", "Д", "Є", "Е" № 1, № 2, І знесені. На цій же ділянці знаходяться в стадії будівництва три трьохповерхові корпуси;

- 03.02.2010 на підставі заяви власника - субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_10 було анульовано договір купівлі-продажу від 02.03.2005 будівлі під літ. "А" загальною площею 514,40 м2 на АДРЕСА_1 ;

- станом на 03.02.2010 на земельній ділянці площею 0,4060 га розташовувалися об`єкти незавершеного будівництва: незавершена будівництвом лодочна станція готовністю 55 %, а саме: корпус № 1 (4 елінга) готовністю 55 %; корпус № 2 (3 елінга) готовністю 56 %; корпус № 3 (2 елінга) готовністю 54 %;

- 06.02.2010 згідно з нотаріально посвідченими договорами дарування фізична особа-підприємець ОСОБА_10 відчужила декілька часток незавершеної будівництвом лодочної станції на користь громадян ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 ;

- на підставі зазначених договорів дарування 10.02.2010 ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" провело реєстрацію права власності на відповідні частки об`єкта незавершеного будівництва: незавершена будівництвом лодочна станція готовністю 55 % за зазначеними фізичними особами;

- у подальшому ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 також відчужили декілька своїх часток незавершеної будівництвом лодочної станції на підставі договорів дарування на користь ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ;

- фізична особа-підприємець ОСОБА_10 після завершення комплексу будівельних робіт з реконструкції власних приміщень в лодочну станцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , подала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яку було зареєстровано Інспекцією ДАБК у Тернопільській області 02.06.2011 за № ТП 0, за змістом якої загальна площа об`єкта (будівлі) після реконструкції становить 3007,4 м2;

- 26.03.2012 розпорядженням начальника управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради № 36 "Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Баб`яр Т. П. щодо присвоєння адресного номера" присвоєно прийнятим в експлуатацію реконструйованим приміщенням в лодочну станцію загальною площею 3007,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , адресні номери на приміщення елінгу лодочної станції у корпусі № 1 - приміщення № 1, № 2, № 3, № 4, у корпусі № 2 - приміщення № 1, № 2, № 3, а в корпусі № 3 - приміщення № 1 та № 2;

- У 2012 році Тернопільским міськрайонним судом було ухвалено низку судових рішень про визнання права власності на приміщення лодочної станції - елінги, розташовані в АДРЕСА_1 , а саме за фізичними особами: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_17 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_21 ( АДРЕСА_4 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , загальною площею 379,6 м2); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ); ОСОБА_14 ( АДРЕСА_7 , загальною площею 374,8 м2); ОСОБА_13 (елінг № 2 корпус № 2, загальною площею 369,3 м2); ОСОБА_5 (елінг № 1 корпус № 2, загальною площею 385,9 м2); ОСОБА_20 ( АДРЕСА_8 , загальною площею 264,1 м2); ОСОБА_18 ( АДРЕСА_9 , загальною площею 271,8 м2); ОСОБА_17 (елінг № 1 корпус № 1, загальною площею 316,2 м2);

- 27.07.2013 ОСОБА_17 за договором дарування подарував ОСОБА_6 приміщення лодочної станції - елінг № 1, корпус № 1, загальною площею 316,2 м2, розташовані в АДРЕСА_1 ;

- 12.12.2016 ОСОБА_14 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна передав свою частку майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський став" (далі - ТОВ "Тернопільський став"), а 02.07.2021 ТОВ "Тернопільський став" відчужило зазначений об`єкт нерухомості на користь ОСОБА_11 ;

- 02.12.2019 ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу відчужено на користь ОСОБА_9 нерухоме майно - приміщення лодочної станції, а саме елінг № 2 корпус 1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- фізичні особи ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_2 об`єднались і створили ОК "Вінд", яке зареєстроване 10.01.2012;

- згідно з пунктом 2.1 статуту ОК "Вінд" метою створення Кооперативу є створення належних умов членам Кооперативу, на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, забезпечення захисту прав його членів, відповідно до цього статуту, поділу між ними ризиків, витрат та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання лодочної станції, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами;

- з метою оформлення права орендного користування спірною земельною ділянкою, на якій розміщені належні на праві власності членам Кооперативу об`єкти нерухомого майна, ОК "Вінд" звернувся до Тернопільської міськради з відповідним клопотанням;

- 02.02.2018 Міськрада прийняла рішення № 7/22/99 "Про надання земельної ділянки площею 0,4060 га за адресою: АДРЕСА_1 ОК "Вінд" (зі змінами, внесеним рішенням від 16.03.2018 № 7/23/162 щодо уточнення кадастрового номера земельної ділянки), яким передбачено надати ОК "Вінд" () в оренду терміном на 25 років спірну земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд лодочної станції за адресою: АДРЕСА_1;

- 30.05.2018 між Тернопільською міськрадою (орендодавець) та ОК "Вінд" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1- 3, 15, 16 якого орендодавець на підставі рішення Тернопільської міськради від 02.02.2018 № 7/22/99 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, розташовану у АДРЕСА_1. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4060 га, кадастровий номер :01:004:0060, у тому числі землі під соціально-культурними об`єктами. На земельній ділянці розташовані приміщення лодочної станції, елінг № 1, елінг № 2. Інженерні мережі - водопровід, каналізація, газопровід, електрокабель. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування будівель та споруд лодочної станції. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. Цільове використання землі, згідно з КВЦПЗ - секція В 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно з частинами 1-3 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, подані заперечення, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі № 921/504/20 з огляду на таке.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що у разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди від 30.05.2018 та про зобов`язання ОК "Вінд" повернути Тернопільській територіальній громаді спірну земельну ділянку, надану Міськрадою в оренду на підставі вказаного договору оренди, суд апеляційної інстанції, постанову якого в цій частині позову Верховний Суд залишив без змін, дійшов таких обґрунтованих висновків:

1) оскільки матеріали справи не містять як доказів щодо державної реєстрації права власності на приміщення лодочної станції площею 3007,4 м2 на АДРЕСА_1 , так і відповідного рішення суду про визнання за суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_10 права власності на вказані приміщення, то нежитлові будівлі збудовано на спірній земельній ділянці, яка не була належним чином відведена третій особі-10 для цієї мети, а також без дозвільних документів, що надають право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проєкту, як наслідок, із урахуванням положень частини 2 статті 376 ЦК України у ОСОБА_10 або інших осіб не виникло право власності на нежитлову будівлю - "приміщення лодочної станції" площею 3007,4 м2 чи її частини за адресою: АДРЕСА_1;

2) ураховуючи викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 висновок про те, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного, приміщення лодочної станції (елінги) фактично є самочинним будівництвом, а відповідна реєстрація права власності на таке майно за вказаними вище фізичними (третіми) особами, не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного;

3) оскільки лодочна станція як єдиний об`єкт нерухомого майна на час прийняття Тернопільською міськрадою оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору не була зареєстрована в установленому законодавством порядку, але було зареєстровано право власності на 9 окремих об`єктів нерухомого майна, то орендні відносини щодо спірної земельної ділянки в Тернопільської міськради можуть виникати лише з власниками будівель і споруд, що розташовані на ній, за умов, визначених законодавством. Водночас матеріали справи не містять доказів щодо звернення власників нерухомого майна до Міськради та укладення договорів оренди землі в результаті розроблення проєкту землеустрою та формування нових земельних ділянок для обслуговування будівель кожного з них;

4) оскільки спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги навколо озера, то на неї розповсюджується спеціальний режим обмеженої господарської діяльності, в зв`язку з чим надання у користування такої земельної ділянки без урахування обмежень, зазначених у статті 59- 61 ЗК України, суперечить вимогам статті 93 цього Кодексу;

5) зазначене майно, яке зареєстроване як "елінги лодочної станції", не відноситься до об`єктів, що можуть знаходитися у прибережній захисній смузі та експлуатуватися, не порушуючи при цьому режиму використання спірної земельної ділянки;

6) оскільки право оренди спірної земельної ділянки відповідач-2 набув із порушенням вимог чинного земельного законодавства, то укладений між Тернопільською міськрадою та ОК "Вінд" договір оренди від 30.05.2018 підлягає визнанню недійсним, а наслідком визнання недійсним зазначеного договору буде фактичне повернення спірної земельної ділянки в комунальну власність зі скасуванням відповідної державної реєстрації.

Дійсно, за змістом пункту 8 частини 1 статті 310 ГПК України прийняття судом рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 287 ГПК України право на подання касаційної скарги на судове рішення мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Проте в розумінні зазначених процесуальних норм судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Таким чином, особи, яких не було залучено до участі у справі, звертаючись до суду касаційної інстанції, повинні довести, що оскаржуване судове рішення стосується їх прав та обов`язків.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про набуття ним на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2023, укладеного з ОСОБА_5 (третьою особою-4), тобто ще навіть до ухвалення рішення судом першої інстанції (14.06.2023), права власності на лодочну станцію (елінг № 1 корпус № 2 загальною площею 385,9 м2), розташовану на спірній земельній ділянці, а наявне встановлення в оскаржуваній постанові обставин самочинності належного ОСОБА_1 майна всупереч факту державної реєстрації права на таке майно та ймовірне залишення в силі постанови суду апеляційної інстанції в цій справі спричинить непоправну шкоду правам та охоронюваним законом інтересам скаржника, тобто суд апеляційної інстанції прийняв рішення про матеріальний інтерес особи, яку не було залучено до участі у справі.

Однак із матеріалів справи № 921/504/20 вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору оренди, а оскаржувана постанова апеляційного суду в цій справі не зачіпає прав та обов`язків скаржника.

Адже оскаржуваною постановою лише зобов`язано ОК "Вінд" як орендаря повернути Тернопільській територіальній громаді спірну земельну ділянку в порядку реституції в зв`язку з визнанням недійсним договору оренди від 30.05.2018, тобто суд апеляційної інстанції на підставі статті 212 ЗК України або частини 4 статті 376 ЦК України не ухвалював жодного рішення про знесення будівель і споруд (елінгів) як об`єктів самочинного будівництва, розташованих на спірній земельній ділянці, яке (рішення) могло би зачіпати права та інтереси скаржника. Зокрема, видані на примусове виконання оскаржуваної постанови накази Господарського суду Тернопільської області від 01.12.2023 не містять жодних вказівок щодо зобов`язання ОСОБА_1 чи будь-яких інших осіб звільнити спірну земельну ділянку від розташованої на ній лодочної станції (елінг № 1 корпус № 2 загальною площею 385,9 м2).

Наявний висновок про відсутність порушення оскаржуваною постановою прав та інтересів скаржника підтверджується також пунктом 4.1 договору купівлі-продажу від 05.06.2023 (долученого до матеріалів справи), виходячи зі змісту якого ОСОБА_5 (продавець) запевнив покупця ( ОСОБА_1 ) про те, що об`єкт купівлі-продажу в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, боргами (зобов`язаннями перед третіми особами) не обтяжений.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, зважаючи на придбання ОСОБА_1 лодочної станції (елінг № 1 корпус № 2 загальною площею 385,9 м2) на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2023, укладеного з ОСОБА_5 (продавець), який є третьою особою-4 у цій справі ще з моменту постановлення ухвали Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2021, що не заперечується скаржником, ОСОБА_5 мав би невідкладно повідомити контрагента ( ОСОБА_1 ) про наявність спору щодо земельної ділянки в цій справі та звернутися до суду першої чи апеляційної інстанції із заявою про процесуальне правонаступництво третьої особи-4 у порядку статті 52 ГПК України, що, в свою чергу, свідчило би про добросовісне користування ОСОБА_5 своїми процесуальними правами.

Отже, прийнята судом апеляційної інстанції постанова жодним чином не впливає на права та не створює обов`язків для ОСОБА_1 , а відтак, і не порушує прав і законних інтересів скаржника.

Оскільки відсутність порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18, від 29.03.2023 у справі № 446/2455/21 та в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 (пункт 22)), то колегія суддів вважає передчасним надавати оцінку будь-яким іншим аргументам скаржника, зокрема, пов`язаним із ймовірним порушенням апеляційним судом положень частини 2 статті 237, пункту 1 частини 1 статті 238 ГПК України, або щодо обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до частини 2 статті 296 ГПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

У зв`язку з тим, що оскаржуваною постановою не вирішувалися питання про права, інтереси і обов`язки скаржника та з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 296 ГПК України, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі № 921/504/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай