ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. Справа№ 910/12961/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва

на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025

у справі № 910/12961/24 (суддя Р.В. Бойко)

за позовом Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва

до Київської міської ради

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Караваєві дачі» (третя особа - 1)

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (третя особа - 2)

Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (третя особа - 3)

про розірвання договору оренди,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва (далі також - Об`єднання) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради (далі також - Рада) про розірвання укладеного сторонами Договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/12961/24 позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано Договір оренди земельної ділянки від 02.12.2004, з кадастровим номером :69:159:0002, укладений між Об`єднанням громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва та Київською міською радою, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І. за №2-2870. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Окремою ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/12961/24 повідомлено Національне антикорупційне бюро України про виявлення в діях посадових осіб Київської міської ради та виконуючого на той час обов`язки директора Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_1., які полягали в погодженні зміни об`єкту будівництва всупереч умов Договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004 та цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002, обставин, які можуть свідчити про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та/або ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, що мали своїм наслідком втрату територіальною громадою міста Києва права на продаж та здачу в оренду земельної ділянки площею 0,7 га з кадастровим номером :69:159:0002. Встановлено Національному антикорупційному бюро України строк для надання відповіді про вжиті ним заходи за наслідками розгляду даної окремої ухвали - один місяць з моменту одержання даної окремої ухвали.

Ухвала суду вмотивована нормами Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», статей 18, 19, 20, 91, 96 Земельного кодексу України, статті 25 Закону України «Про оренду землі», статті 35 Закону України «Про охорону земель», статті 1 Закону України «Про землеустрій», статті 24 Закону України «Про містобудівну діяльність», статті 29 Закону України «Про містобудування», підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, положення Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему №548 від 23.07.2010 (в редакції, чинній у 2013 році), статті 246 Господарського процесуального кодексу України, а також тим, що під час розгляду даної справи судом виявлено в діях посадових осіб Київської міської ради, а також в діях виконуючого на той час обов`язки директора Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_1. ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та/або ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятою окремою ухвалою, Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану окрему ухвалу.

Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, Об`єднання вказує на безпідставне застосування судом ст. 246 ГПК України, оскільки для ухвалення окремої ухвали встановлених законом підстав не було.

Так, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, досліджуючи обставини, які жодним чином не стосуються матеріалів справи, здійснивши самостійний збір доказів, що не є обов`язком суду у господарському процесі. Заявник підкреслює, що Об`єднання зі своєї сторони належним чином виконувало зобов`язання за Договором оренди земельної ділянки від 02.12.2004, дію якого було поновлено рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/3175/20. Верховним Судом у постанові від 02.11.2021 встановлено факт добросовісності Об`єднання та належного виконання умов Договору оренди.

Заявник звертає увагу суду, що будівництво об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу по вул. Польовій, буд. 73 у Солом`янському районі м. Києва» здійснювалося відповідно до отриманих дозвільних документів. Згідно з Містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки № 17201/0/12-32/009-13 від 25.09.2013, наміри забудови: «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу» повністю відповідають збудованому та введеному в експлуатацію об`єкту.

Крім цього, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 640/14740/20, яке не оскаржувалося у суді апеляційної інстанції, встановлено відповідність об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу по вул. Польовій, буд. 73 у Солом`янському районі м. Києва» вимогам чинного законодавства України, проектній документації на будівництво такого об`єкту та вимогам будівельних норм, стандартів і правил.

Будівництво об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу по вул. Польовій, буд. 73 у Солом`янському районі м. Києва» на земельній ділянці з кадастровим номером :69:159:0002 повністю відповідають категорії «землі житлової та громадської забудови».

Серед іншого, апелянт акцентує увагу на тому, що за першу чергу будівництва відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положенням договорів про пайову участь та оренду землі територіальна громада отримала кошти у розмірі 6 034 036,25 грн, що повністю спростовує необґрунтовані висновки суду про наявність збитків територіальної громади. У межах другої черги будівництва було побудовано об`єкт соціальної інфраструктури, що спростовує висновки суду щодо невиконання соціальної місії при передачі земельної ділянки в оренду.

Згідно з Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 07.04.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/12961/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/12961/24 та призначено розгляд скарги на 01.05.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 29 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 14.04.2025 також витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12961/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у розгляді апеляційної скарги Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 оголошено перерву до 22.05.2025.

Третя особа-1 та третя особа-3 своїх уповноважених представників у судове засідання для участі у розгляді справи не направили, про день, місце та час розгляду справи були належним чином повідомлені.

Вислухавши думку учасників справи, порадившись на місці, судова колегія ухвалила здійснювати апеляційний розгляд без участі осіб, які не з`явилися, враховуючи приписи частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

22.05.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати окрему ухвалу суду.

Представники відповідача та третьої особи-2 в судовому засіданні щодо вирішення вимог апеляційної скарги, поданої на окрему ухвалу суду поклалися на розсуд судової колегії.

22.05.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду - скасуванню.

За змістом ч. 1 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Частиною 5 ст. 246 ГПК України встановлено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (ч. 7 ст. 246 ГПК України).

Згідно з ч. 11 ст. 246 ГПК України, окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду у розумінні положень ст. 246 ГПК України є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Тобто за своєю суттю окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення вимог законодавства та інструментом для їх усунення шляхом надання відповідних звернень особі /особам, до компетенції та/або обов`язку яких відноситься усунення виявлених порушень.

Разом з цим, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 171/2124/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 року у справі № 521/18287/15-ц, постанові Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 906/344/21.

Окрема ухвала - це вид процесуального судового рішення, який може ухвалюватися судами усіх інстанцій на підставі та з метою, визначених процесуальним законодавством. При цьому, залежно від підстав постановлення окремі ухвали можна класифікувати на декілька видів, зокрема, превентивна, контрольно-дисциплінарна та адміністративна, скарга на прокурора та адвоката, скарга на суддю, контрольно-кримінальна та ін.

За висновком Європейського суду з прав людини у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Колегія суддів також зауважує, що окрема ухвала як один із видів судового рішення повинна відповідати вимогам ст.ст. 234, 236 ГПК України.

Зокрема, за п. 3 ч.1 ст. 234 ГПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність встановлених судом обставин може свідчити про наявність в діях посадових осіб Київської міської ради та виконуючого на той час обов`язки директора Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_1., які полягали в погодженні зміни об`єкту будівництва всупереч умов Договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004 та цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002, ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та/або ч. 2 ст. 364, Кримінального кодексу України, що мали своїм наслідком втрату територіальною громадою міста Києва права на продаж та здачу в оренду земельної ділянки площею 0,7 га з кадастровим номером :69:159:0002.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було встановлено, що відповідно до п. 2 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 №419-5/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» Київська міська рада вирішила затвердити проект відведення земельної ділянки Об`єднанню громадян Благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів афганської війни Печерського району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат відпочинку для замовників на вул. Польовій, 73 у Солом`янському районі м. Києва; передати позивачу, за умови виконання п. 2.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,70 га для будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат відпочинку для замовників на вул. Польовій, 73 у Солом`янському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

На підставі вказаного рішення Київської міської ради між Об`єднанням громадян Благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів афганської війни Печерського району м. Києва (орендар) та Київською міською радою (орендодавець) було укладено Договір оренди земельної ділянки від 02.12.2004, який посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І. за №2-2870 (далі також - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору орендодавець, на підставі п. 2 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 №419-5/1829, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

Згідно з п. 2.1 Договору об`єктом оренди відповідно до цього Договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування: вул. Польова, 73 у Солом`янському районі м. Києва; розмір - 0,7000 (нуль цілих і сім тисяч десятитисячних) га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат для відпочинку замовників; кадастровий номер - :69:159:0002.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що Київська міська рада передала позивачу спірну земельну ділянку, вільну від забудови, для будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат відпочинку для замовників на вул. Польовій, 73 у Солом`янському районі м. Києва.

Судом першої інстанції також було встановлено, що у вересні 2013 року Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано Об`єднанню містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (вих. №17201/0/12-32/009-13 від 25.09.2013) на будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу.

На вимогу суду надати справу по оформленню вказаних містобудівних умов і обмежень повідомлено, що така справа не зберігається - акт нестачі справ (документів) від 13.05.2017.

16.10.2016 постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, погоджено надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою з відведення земельної ділянки під будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу.

21.02.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України надано Об`єднанню дозвіл №ІУ96 на виконання будівельних робіт з будівництва протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу.

15.06.2021 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат №ІУ21 про готовність об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу» до експлуатації.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд дійшов висновку, що замість 10-12 кімнат відпочинку було збудовано житловий комплекс на близько 700 квартир.

Одночасно, суд першої інстанції надав оцінку фрагменту Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року (додаток до листа №15-2058 від 10.11.2015) земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002, листу КО «Інститут генерального плану м. Києва» №15-2058 від 10.11.2015, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 22.04.2013, довідці (витягу) з містобудівного кадастру №00601194 від 22.01.2025 та встановив, що цільове призначення земельної ділянки - охорона здоров`я і соціальних послуг, а також те, що спірна земельна ділянка за функціональним призначенням відноситься до території зелених насаджень захисної зелені, частково потрапляє у санітарно-захисну зону залізниці.

Далі, суд першої інстанції приділив значний обсяг мотивувальної частини окремої ухвали цитуванню норм Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», статей 18, 19, 20, 91, 96 ЗК України, статті 25 Закону України «Про оренду землі», статті 35 Закону України «Про охорону земель», статті 1 Закону України «Про землеустрій», статті 24 Закону України «Про містобудівну діяльність», статті 29 Закону України «Про містобудування», положень Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему №548 від 23.07.2010 (в редакції, чинній у 2013 році), які у сукупності із дослідженими судом доказами, за висновком суду, вказують на встановлену законом неможливість будівництва на спірній земельній ділянці багатоквартирного будинку.

Суд першої інстанції виснував, що визначившись із виділом земельної ділянки для будівництва протезної майстерні, Київська міська рада (в т.ч. в умовах договору оренди) визначила вид цільового використання землі - 03.03. «Для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги», що відповідає категорії землі «Землі житлової та громадської забудови».

Наведене, за висновком суду першої інстанції, виключає можливість погодження проектування та будівництва на цій земельній ділянці житлового комплексу (багатоквартирного будинку) як через відсутність цільового призначення земельної ділянки для цього, так і розміщення об`єкту в межах санітарно-захисної зони.

У зв`язку із встановленим, суд першої інстанції в оскаржуваній окремій ухвалі зазначив, що належне виконання умов Договору в частині мети передачі земельної ділянки виключило б взагалі можливість появи багатоквартирного будинку на 700 квартир на земельній ділянці з кадастровим номером :69:159:0002, в той час як надання поза конкурсом землі саме Об`єднанню реабілітації ветеранів Афганської війни під протезну майстерню було обумовлено соціальною місією громади.

Суд зауважив, що відповідно до частин 2 статті 24 Закону України «Про містобудівну діяльність» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства (норма закону доповнена законом №5496-17 від 20.11.2012, набрав чинності із 05.01.2013).

Суд першої інстанції зауважив, що оскільки забудова здійснюється саме в межах цільового призначення (03.03), а не категорії земель «Землі житлової та громадської забудови», то, погодження посадовими особами Ради вихідних умов на інший об`єкт будівництва, ніж це встановлено договором свідчить про порушення цільового призначення землі.

Отже, під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що забудова спірної земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002 була здійснена без дотримання встановлених законом вимог ст. 20 ЗК України, ст. 25 Закону України «Про оренду землі», ст. 24 Закону України «Про містобудівну діяльність».

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України (тут і далі в редакції станом на вересень 2013 року), до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Частина 2 ст. 19 ЗК України встановлює, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема: землі житлової та громадської забудови.

За ч.1 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Судом першої інстанції слушно зауважено, що цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній станом на вересень 2013 року).

Тобто, по-перше, ч.1 ст. 20 ЗК України не виокремлює виду використання земельної ділянки як складової частини цільового призначення земельної ділянки. За цією нормою - цільове використання земельної ділянки обумовлено категорією земель, до якої її віднесено. По-друге, цільове призначення встановлюється рішенням відповідного органу під час затвердження документації із землеустрою.

Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції не було досліджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002, у користування (оренду).

Судом першої інстанції на підставі відомостей Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки сформованим не на час погодження Київрадою вихідних даних, а станом на 06.12.2024 встановлено, що цільовим призначенням спірної земельної ділянки є: « 03.03. для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги», категорія земель: «землі житлової та громадської забудови», вид використання: «для будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат відпочинку для замовників».

Однак, на час погодження у вересні 2013 року вихідних даних щодо будівництва, експлуатації та обслуговування протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та 10-12 кімнат відпочинку для замовників у складі житлового комплексу, ст. ст. 19, 20 ЗК України не обмежували цільове використання земельної ділянки виключно видом використання.

Колегія суддів також зауважує, що спірні правовідносини сторін охоплюються правовідносинами Об`єднання як орендаря спірної земельної ділянки та Ради як власника цієї земельної ділянки. Внаслідок взаємодії Об`єднання та Ради під час отримання спірної земельної ділянки в оренду, погодження вихідних даних для будівництва, її забудови було здійснено будівництво житлового комплексу із розміщенням у ньому об`єкту соціальної інфраструктури - протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку. Дійсно, сукупність встановлених судом обставин вказує, що така взаємодія Об`єднання та Ради мала наслідком те, що забудова земельної ділянки відбулась у значно більших межах, ніж це було передбачено договором оренди землі та рішенням ради. Водночас, будівництво було здійснено у межах однієї категорії земель: «землі житлової та громадської забудови».

Оскільки використання спірної земельної ділянки здійснено у межах встановленої рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 №419-5/1829 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» та договору оренди від 02.12.2004 категорії земель, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність у діях посадових осіб Київської міської ради порушення закону, яке до того ж містить ознаки кримінального діяння.

Суд першої інстанції в окремій ухвалі також зауважив, що територіальна громада, як власник землі може одержувати дохід від неї у формі: а) здачі в найм (відсоткова плата залежить від виду діяльності, проте згідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України становить не менше 3% нормативної грошової оцінки), б) продажу із відкритих торгів або викупу особою, яка має переважне право на викуп.

За висновком суду, специфіка земельного законодавства передбачає, що забудова орендованої ділянки багатоквартирним будинком (і передача будинку ОСББ) зумовлює припинення оренди та набуття таким ОСББ права постійного користування землею.

Суд першої інстанції в оскаржуваній окремій ухвалі також виснував, що інститут постійного користування землею зводиться до наявності майже тотожних власнику прав і сплатою плати у розмірі 1%. Тобто у даному випадку забудова орендованої ділянки багатоквартирним будинком зумовлює майже тотожні наслідки, як і викуп ділянки за однієї відмінності - Київська міська рада не одержує грошей за викуп та втрачає право на одержання орендної плати у сумі 3% і вище, а її дохід обмежується одержання земельного податку у розмірі 1%.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що загальновідомим є той факт, що при забудові ділянки багатоквартирними будинками правокористувач такої ділянки виключно за наявність у нього права оренди ділянки із правом забудови одержує від забудовника від 8 до 20% площ у майбутньому об`єкті нерухомості (в залежності від поверховості об`єкту, місцезнаходження та особливостей ділянки). Тобто правокористувач, не вживаючи жодних активних дій та не вкладаючи додаткових ресурсів (в т.ч. грошових), має можливість отримати об`єкти нерухомості лише за сам факт укладення із будівельною компанією договору про забудову (спільної діяльності, інвестування тощо).

За висновком суду першої інстанції, це породжує обґрунтовані сумніви у прозорості процедури передачі місцевою радою в оренду іншим суб`єктам господарювання земель житлової та громадської забудови вільних від збудованих на ній об`єктів.

Колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих сумнівів у прозорості процедури передачі місцевою радою в оренду іншим суб`єктам господарювання земель житлової та громадської забудови вільних від збудованих на ній об`єктів з посиланням на «загальновідомі факти», як і висновок суду про те, що Київська міська рада не одержує грошей за викуп та втрачає право на одержання орендної плати у сумі 3% і вище, а її дохід обмежується одержання земельного податку у розмірі 1%.

По-перше, такі висновки суду ґрунтуються виключно на міркуваннях суду щодо використання радою визначених законом правомочностей в частині розпорядження спірною земельною ділянкою. При цьому, у своїх міркуваннях суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що крім земельного податку у розмірі 1%, до міського бюджету уже надходять кошти від податку на нерухомість, яка перебуває у власності фізичних та юридичних осіб та розташована у збудованому житловому комплексі загальною площею 67 963,67 кв.м. При цьому, намагаючись з`ясувати наявність майнової складової у «діях посадових осіб Київради», щоб мати можливість встановити у цих «діях посадових осіб» матеріальної складової як основи класифікації кримінальних діянь, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 364 КК України, суд першої інстанції керується лише власними міркуваннями, які, всупереч вимогам ст. ст. 86, 234, 236 ГПК України не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.

По-друге, окрема ухвала суду містить суперечливі дані. Так, судом встановлена неможливість забудови спірної ділянки багатоквартирним будинком, оскільки така забудова, за висновком суду, суперечить цільовому призначенню спірної земельної ділянки, та, одночасно, наголошено на втраті Радою, у зв`язку із забудовою земельної ділянки не відведеної та такої, що і не могла бути відведена під будівництво багатоквартирного будинку, - «дороговартісного активу» - «права оренди під забудову земельної ділянки багатоквартирним будинком».

Колегія суддів також вважає передчасним та таким, що не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах та нормах матеріального права висновок суду про те, що відбулось неналежне виконання умов договору оренди, оскільки оскаржувана окрема ухвала не містить посилань на пункти договору оренди, виконання яких було неналежним з боку сторін договору.

Висновки суду про наявність реальних збитків також не підтверджуються встановленими судом під час розгляду справи обставинами та ґрунтуються на припущеннях суду першої інстанції, а не наявних у матеріалах справи доказах. Це, на думку колегії суддів, є неприпустимим, враховуючи, що у резолютивній частині окремої ухвали судом ставиться питання про можливість притягнення окремої особи до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, ступінь тяжкості якого встановлюється у тому числі, з урахуванням розміру завданих збитків.

Зокрема, у резолютивній частині оскаржуваної окремої ухвали вказується про виявлення в діях ОСОБА_1 , які полягали в погодженні зміни об`єкту будівництва всупереч умов Договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004 та цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002, обставин, які можуть свідчити про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та/або ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, що мали своїм наслідком втрату територіальною громадою міста Києва права на продаж та здачу в оренду земельної ділянки площею 0,7 га з кадастровим номером :69:159:0002

Так, відповідно до ст. 191 Кримінального кодексу України (далі також - КК України) привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, - карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого (ч. 1). Привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем - карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 2). Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, - караються обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 3). Дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 4). Дії, передбачені частинами першою, другою, третьою або четвертою цієї статті, якщо вони вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою, - караються позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна (ч. 5).

За змістом ст. 364 КК України, зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, - карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, із штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1). Те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, -карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2).

При цьому, ухвалюючи оскаржувану окрему ухвалу, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального закону та не вказав норми законодавства, що були безпосередньо порушені ОСОБА_1 під час надання вихідних даних (містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки вих. №17201/0/12-32/009-13 від 25.09.2013) для будівництва протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу.

Водночас, оскільки судом в оскаржуваній ухвалі не встановлено яким саме умовам договору та пунктам рішення Київської міської ради про надання спірної земельної ділянки в оренду не відповідають Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки вих. №17201/0/12-32/009-13 від 25.09.2013, то висновок суду першої інстанції про те, що видача вихідних даних відбулась всупереч умовам Договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004 та цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :69:159:0002 не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Відтак, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для направлення окремої ухвали до Національного антикорупційного бюро України, оскільки з урахуванням приписів статті 246 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судом міста Києва не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 виконуючого на той час обов`язки директора Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), обставин, які можуть свідчити про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та/або ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду спору.

Судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин сторін норми процесуального права, а саме, ст. 246 ГПК України. Висновки суду першої інстанції про порушення посадовими особами Київради під час погодження вихідних даних для будівництва норм земельного законодавства, а саме, ст. ст. 19, 20 ЗК України, ст. 24 Закону України «Про містобудівну діяльність» не ґрунтуються на наявних у матеріалах доказах, що суперечить вимогам ст. ст. 86, 234, 236 ГПК України. Судом першої інстанції неправильно застосовано ст. ст. 19, 20 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про землеустрій».

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана окрема ухвала Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає мотивованими доводи заявника апеляційної скарги про відсутність підстав для ухвалення окремої ухвали, з огляду на сукупність обставин встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи. Заявником апеляційної скарги також слушно зауважено, що будівництво об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу по вул. Польовій, буд. 73 у Солом`янському районі м. Києва» на земельній ділянці з кадастровим номером :69:159:0002 повністю відповідає категорії «землі житлової та громадської забудови».

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги стосовно виходу суду за межі предмету позову, оскільки стаття 246 ГПК України не обмежує можливість ухвалення окремої ухвали виключно обставинами, що входять до предмету позовних вимог. Колегія суддів зауважує, що фактично, постановлення окремої ухвали обмежено виключно доказами, наявними у матеріалах справи та поданими сторонами під час судового провадження. Колегія суддів також залишає поза увагою інші доводи заявника апеляційної скарги, зокрема, щодо відповідності будівництва об`єкту «Будівництво протезної майстерні, адміністративних приміщень, гаражів та кімнат відпочинку у складі житлового комплексу по вул. Польовій, буд. 73 у Солом`янському районі м. Києва» дозвільним документам, наявності преюдиційних фактів, встановлених рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 640/14740/20, оскільки під час ухвалення окремої ухвали судом не досліджувалось питання відповідності об`єкта будівництва вимогам чинного законодавства України, проектній документації на будівництво такого об`єкту та вимогам будівельних норм, стандартів і правил. Суд акцентував увагу на цільовому використанні земельної ділянки на якій розміщено об`єкт будівництва.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання громадян благодійницького центру соціальної медичної і трудової реабілітації ветеранів Афганської війни Печерського району м. Києва на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/12961/24 - задовольнити.

2. Окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/12961/24 - скасувати.

3. Матеріали справи №910/12961/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.06.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська