ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1192/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А. ,

за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Якименко М.М., ордер серія АІ №1867031 від 07.04.2025 (в режимі

відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" (м.Коростень Коростенського району Житомирської області)

про стягнення 97 289,40грн.

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Словечанське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" 97 289,40грн заборгованості, яка виникла на підставі договору №26/2023-3630-УУБ купівлі-продажу пиломатеріалів та продукції переробки деревини від 08.02.2023.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №26/2023-3630-УУБ купівлі-продажу пиломатеріалів та продукції переробки деревини від 08.02.2023 в частині оплати вартості товару.

Ухвалою суду від 12.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.01.2025.

Ухвалою суду від 20.01.2025 продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відкладено розгляд справи по суті на 11.02.2025.

Ухвалою суду від 11.02.2025 відкладено розгляд справи по суті на 10.03.2025.

Ухвалою суду від 10.03.2025 відкладено розгляд справи по суті на 14.04.2025.

14.04.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява від 11.04.2025 про заміну сторони, а саме структурного відокремленого підрозділу позивача, його правонаступником, в якій уповноважений представник просить суд замінити Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Словечанське лісове господарство" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Ухвалою від 14.04.2025 відкладено вирішення питання щодо заяви представника позивача від 11.04.2025 про заміну сторони позивача його правонаступником до наступного судового засідання; відкладено розгляд справи по суті на 06.05.2025.

Ухвалою суду від 06.05.2025 замінено позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Словечанське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у справі №906/1192/24 його правонаступником - Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"; відкладено розгляд справи по суті на 03.06.2025.

03.06.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Відповідач не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, ухвала Господарського суду Житомирської області від 12.12.2024 про відкриття провадження у справі була вручена представнику ТОВ виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" 19.12.2024 (а.с.85).

В подальшому, ухвали суду від 20.01.2025, 11.02.2025, 10.03.2025, 14.04.2025, 06.05.2025, які направлялась господарським судом рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, повернулись до суду з відмітками відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі №915/1015/16).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Судом також враховується, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових актів та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості прибути в судове засідання особисто чи направити свого представника.

За викладеного, суд вважає що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останньої в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на те, що неявка в засідання суду відповідача не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі Філії "Словечанське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України") (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" (покупець, відповідач) укладено договір №26/2023-3630-УУБ купівлі-продажу необробленої деревини (а.с.7-9), відповідно до якого за результатами проведення аукціону із продажу пиломатеріалів та продукції переробки деревини 1 кварталу 2023 року, який відбувся 08.02.2023 продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах та способом, вказаними в цьому договорі (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.4. договору, покупець здійснює оплату (передплата 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 3 банківських днів після дня отримання рахунку або за взаємною згодою сторін, на умовах після оплати, на протязі 30 банківських днів з дати поставки товару.

Датою передачі товару продавцем та прийому його покупцем, тобто датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної. Перехід права власності на товар відбувається з моменту відвантаження придбаного товару, відповідно до умов цього договору (п.3.5., 3.6. договору)

Згідно з п.4.4. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити продавцеві грошові кошти в якості оплати за товар на умовах та способом, передбаченим цим договором.

У пункті 7.2. договору визначено, що даний договір діє з 08.02.2023 по 31.03.2023.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно товарно-транспортних накладних №000003 від 14.02.2023 на суму 67 722,60грн, №000004 від14.02.2023 на суму 65 992,80грн, №000021 від 03.03.2023 на суму 103 094,40грн, №000023 від 07.03.2023 від 07.03.2023 на суму 69 024,60грн, №000056 від 23.03.2023 на суму 67 778,40грн, №000056-1 від 31.03.2023 на суму 67 071,60грн, №000056-2 від 31.03.2023 на суму 63 388,80грн, №000056-3 від 31.03.2023 на суму 64 895,40грн. На загальну суму 638 011,80грн (а.с.10-18).

В свою чергу, ТОВ виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" проведений розрахунок за отриманий товар на підставі договору №26/2023-3630-УУБ купівлі-продажу необробленої деревини частково, на суму 540 722,40грн.

Позивач стверджує, що платежі зі сторони відповідача за отриманий товар були здійснені згідно з платіжними інструкціями №2227 від 09.03.2023 на суму 500 000,00грн, №2221 від 26.07.2023 на суму 100 000,00грн та №2222 від 27.07.2023 на суму 87 960,00грн. Однак, тільки у платіжній інструкції №2227 від 09.02.2023 на суму 500 000,00грн у графі "призначенні платежу" зазначено, що оплата здійснена за лісопродукцію згідно з №26/2023-3630-УУБ. У платіжних інструкціях №2221 від 26.07.2023 на суму 100 000,00грн та №2222 від 27.07.2023 на суму 87 960,00грн не вказано, що оплата проведена за вищевказаним договором (а.с.19-21).

Таким чином, отримавши як оплату за платіжними інструкціями №2227 від 09.02.2023, №2221 від 26.07.2023 та №2222 від 27.07.2023 позивач 540 722,40грн зарахував в рахунок погашення заборгованості за договором №26/2023-3630-УУБ від 08.02.2023, а решту спрямував в рахунок погашення заборгованості за іншими зобов`язаннями, оскільки правовідносини між сторонами є сталими та триваючими, про що свідчить наявність декількох договорів, за якими здійснювалась поставка товару.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині оплати товару за останнім утворилась заборгованість у розмірі 97 289,40грн (638 011,80грн - 540 722,40грн).

Позивач звернувся до відповідача з претензією №780 від 16.10.2023, у якій просив сплатити заборгованість в розмірі 97 289,40грн (а.с.23-24).

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку, останній звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з купівлі-продажу товару, які врегульовані параграфом 1 Глави 54 ЦК України.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що за договором №26/2023-3630-УУБ від 08.02.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 638 011,80грн.

Відповідачем, в свою чергу, частково здійснено оплату за поставлену позивачем лісопродукцію на суму 540 722,40грн.

Щодо можливості зарахування позивачем грошових коштів сплачених згідно з платіжними інструкціями №2221 від 26.07.2023 та №2222 від 27.07.2023 в рахунок погашення зобов`язань, що виникли на підставі інших договорів суд зазначає наступне.

Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (у редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) (далі - Інструкція).

Відповідно до п.10 Інструкції, ініціатор заповнює реквізити платіжної інструкції державною мовою з урахуванням вимог, зазначених в указівках щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі (додаток), та вимог розділів II-IV, VI цієї Інструкції. Ініціатор має право заповнювати реквізити платіжної інструкції латинськими літерами, якщо це передбачено правилами платіжної системи/внутрішніми правилами надавача платіжних послуг.

Платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України (п.41 Інструкції).

У постановах від 07.09.2023 у справі №905/1965/19, від 06.10.2021 у справі №911/2731/20, від 26.12.2019 у справі №911/2630/18 Верховний Суд наголосив, що в разі, коли у графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатися одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то за наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

З матеріалів справи вбачається, що у графі "призначення платежу" у платіжних інструкціях №2221 від 26.07.2023 та №2222 від 27.07.2023 відповідачем вказано "оплата за дошку згідно договору", що у свою чергу, не дає можливості встановити та стверджувати, за яким саме договором (договорами) та товарно-транспортними накладними здійснювалась оплата, за які періоди, ураховуючи, що правовідносини між сторонами є триваючими (наявність декількох договорів, за якими здійснювалася поставка товару).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач правомірно платежі, здійснені згідно з платіжними інструкціями №2221 від 26.07.2023 та №2222 від 27.07.2023, частково відніс на погашення заборгованості за іншими товарно-транспортними накладними в хронологічному порядку, починаючи з найдавнішого періоду.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача існує несплачена заборгованість у розмірі 97 289,40грн

З вказаного суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 97 289,40грн боргу за поставлену продукцію, тому відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Згідно з ч.1 ст.ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.78 ГПК України).

Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даному випадку кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять її у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі надати пояснення та докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати переконливість поданих доказів та позицій у справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Натомість відповідач не представив суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, заявлених до нього вимог належним чином і в установленому законом порядку не спростував, доказів сплати позивачу заборгованості не надав.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі на суму 97 289,40грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Камаз-Техсервіс" (вул.Шатрищанська, 63, м.Коростень, Житомирська область, 11500, )

на користь Державного спеціалізованого господарського підприємство "Ліси України" (вул.Руставелі Шота, 9А, м.Київ, 01601, код ЄДРПОУ 44768034) в особі філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул.Святошинська, 30, м.Київ, 03115, )

- 97 289,40грн основного боргу;

- 3 028,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- позивачу - ДСГП "Ліси України" та представнику позивача Якименку М.М. " Електронний Суд";

3 - позивачу - філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - Електронний Суд;

5- відповідачу () (рек з повідом).