ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/352/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні,

за позовом: Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 33868924, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр-3", код ЄДРПОУ - 31477510, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16 "А",

про стягнення коштів,

Секретар судового засідання - Ігнатко О.В.

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Ужгородська міська рада, код ЄДРПОУ - 33868924, звернулась до Господарського суду Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр-3", код ЄДРПОУ - 31477510, з позовними вимогами стягнення суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 0,0556 га по вул. Минайській, 16 в м. Ужгороді (кадастровий номер 210100000:18:002:0088) в період з 01.01.2017 - 31.12.2024, в розмірі 56 074.42 грн.

Описова частина рішення.

Ухвалою суду від 27.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. У зв`язку з порушенням Відповідачем вимоги процесуального законодавства щодо реєстрації Електронного кабінету, ухвала суду про відкриття справи надіслана йому поштою з повідомленням про вручення. Конверт повернувся до суду з відміткою - за закінченням терміну зберігання. В установлений судом строк відзив на позов Відповідачем не надано, заперечення проти позову не заявлено.

В той же час, 29.05.2025 до суду надійшла заява відповідача про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх. №02.3.1-02/5182/25 від 29.05.2025), в якій він просить здійснити перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №907/352/25 за правилами загального позовного провадження. Дана заява обґрунтована тим, що даний спір не є малозначним та безспірним, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться також майно іншої юридичної особи, у зв`язку з чим з метою дотримання рівності та змагальності сторін, даний спір підлягає до розгляду в загальному позовному провадженні.

Разом з тим, ухвалою суду від 02.06.2025 заяву відповідача в порядку п. 5 ст. 250 ГПК України про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх. №02.3.1-02/5182/25 від 29.05.2025 року) - залишено без задоволення.

Надалі, 13.05.2025 відповідач зареєстрував власний електронний кабінет, що підтверджується відповіддю №11601735 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, сформовану на запит суду.

Однак, відповідач не скористався належним йому правом для подання відзиву до суду чи інших заяв по суті справи, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на земельній ділянці комунальної форми власності площею 0.0556 га з кадастровим номером :18:002:0088 за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16, знаходиться належний відповідачу об`єкт нерухомого майна: одноповерхова будівля торгового ряду, площею 56.1 м. кв. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01).

Позивач зазначає, що 21.02.2024 постійно діючою комісією з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної форми власності проведено обстеження умов використання земельної ділянки площею 0.0556 га з кадастровим номером :18:002:0088, за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16 і встановлено, що: земельна ділянка розміщена по вул. Минайській, посеред комерційної та громадської забудови. Зі сторони вул. Минайської земельна ділянка частково огороджена. На території проведено благоустрій, зокрема наявне мощення території бруківкою, розміщено терасу; на земельній ділянці розміщено одноповерхову будівлю "Istanbul kebab" - заклад громадського харчування площею 56.1 м. кв. Решта території використовується з метою облаштування зони тераси, проїзних шляхів та місць для паркування транспортних засобів, тобто комплексу для організації торгівлі у закладах громадського харчування.

Позивач зазначає, що нерухоме майно відповідача нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, що належать ТОВ "Офіс-Центр-3" на праві власності, неможливе без використання відповідної земельної ділянки.

Позивач зазначає, що територіальна громада міста Ужгорода є власником земельної ділянки площею 0.0556 га з кадастровим номером :18:002:0088, за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 16, на підставі норм діючого законодавства.

За використання відповідачем даної земельної ділянки у спірний період, ним належало сплатити суму в розмірі 56 074.42 грн., стягнення якої і є предметом розгляду у даній справі.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

На учасників справи процесуальний закон покладає тягар доказування, надаючи їм право проявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правових підстав позову, з яких виникли правовідносини та викладених позивачем обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

Так, судом встановлено, що дійсно Протоколом засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності (на підставі проведеного обстеження території) Ужгородської міської ради від 21.02.2024 підтверджується, що 20.09.2013 рішенням Ужгородської міської ради №1052 ТОВ "Офіс-центр-3" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 510 кв.м. по вул. Минайській 16 "а" для обслуговування власних нежитлових приміщень зі зміною конфігурації та площі земельної ділянки, з подальшою її передачею в оренду.

Однак, станом на поточний період у міськради відсутні відомості про затвердження вказаного вище проекту землеустрою, в т.ч. належного оформлення права оренди землі.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельній ділянці розміщено одноповерхову будівлю торгового ряду загальною площею 56.1 кв. м., що перебуває у власності відповідача (дата державної реєстрації прав - 10.12.2013 року).

У висновках такого протоколу зазначено, що ТОВ "Офіс-центр-3" впродовж загального строку позовної давності до поточного періоду 2023 року використовувало земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :18:002:0088 під наявною будівлею та територію, необхідною для її обслуговування загальною площею 556 кв. м. без достатньої правової підстави.

Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу вимогу про повернення безпідставно збережених коштів №02.4-15/379 від 08.05.2024, в якій зазначав, що впродовж 01.01.2019 року до 01.03.2024 року відповідачем не здійснювалось жодних платежів за використання вказаної земельної ділянки. У відповідності до розрахунку суми безпідставно збережених грошових коштів у вказаний вище період - розмір таких складає 36 030.15 грн. Позивач просив здійснити оплату протягом місячного терміну з моменту отримання такої вимоги.

Також судом встановлено, що інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інф. довідки - 417190650 від 11.03.2025, підтверджується, що одноповерхова будівля торгового ряду, загальною площею - 56.1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16а, приміщення 3, кадастровий номер земельної ділянки - :18:002:0088, цільове призначення - для обслуговування адмінбудівлі, площа - 0.0556 га та перебуває у власності ТОВ "Офіс-центр-3". Дата реєстрації - 10.12.2013 року.

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу - НВ-013 від 19.11.2013, підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 210100000:18:002:008, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16 "А", площею 0.0556 га, перебуває у комунальній власності Ужгородської міської ради.

Витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 14.02.2024 підтверджується нормативно - грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :18:002:0088 у розмірі - 285 819.30 грн.

Листами Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру підтверджується індексація нормативної грошової оцінки земель на 2022 рік, 2023 рік.

Технічним паспортом на одноповерхову будівлю торгового ряду, яка належить на праві власності ТОВ "Офіс-Центр-3" підтверджується, що така знаходиться на земельній ділянці за адресою - м. Ужгород, вул. Минайська, 16 "А".

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України Про оренду землі).

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 126 Земельного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на земельній ділянці площею 0.0556 га за кадастровим номером відповідно :18:002:0088, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16 "А", яка належить позивачу на праві комунальної власності, розташоване нерухоме майно, на яке відповідачем ТОВ "Офіс-центр-3" набуто право власності на одноповерхову будівлю торгового ряду, площею 56.1 кв. м. Дата державної реєстрації - 10.12.2013 року.

За твердженням позивача, період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів - з 01.01.2017 - 31.12.2024 року.

Розмір безпідставно збережених коштів - 56 074.42 грн.

Даний розрахований розмір збитків підтверджується також і протоколом засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності Ужгородської міської ради від 21.02.2024 року; витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; листами Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо індексації нормативної грошової оцінки земель на 2022 рік, 2023 рік.

Отже, матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16 "А", на якій розташоване набуте відповідачем у власність 10.12.2023 майно, а саме нежитлове приміщення - одноповерхову будівлю торгового ряду, шляхом укладення відповідного договору оренди з Ужгородською міською радою та державної реєстрації такого права.

Відповідно, оскільки після набуття 10.12.2013 у власність нежитлової будівлі по вулиці Минайській у м. Ужгород за №16А, відповідач фактично користувався вказаною вище земельною ділянкою без достатніх правових підстав на це, то відповідно зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, а тому такими діями відповідач порушив право позивача (власника земельних ділянок на час виникнення спірних правовідносин) на отримання вказаних коштів.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України з врахуванням таких положень законодавства.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондиційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

При кваліфікації відносин суд звертається до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Крім цього, суд враховує, що особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату.

Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ТОВ "Офіс-Центр-3", як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :18:002:0088 за період з 01.01.2017 по 31.12.2024, без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок на час спірних правовідносин Ужгородської міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування такою ділянкою, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Щодо розміру безпідставно збережених коштів за спірні періоди.

Статтею 13 ЗУ «Про оцінку земель» регламентовано, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково. Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст. 20 ЗУ Про оцінку земель, за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України Про оцінку земель витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 вказувала, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України, органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Положеннями п.288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

Також згідно положень п. 288.5.2. ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового Кодексу України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено приписами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України.

Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18). При цьому, чинне законодавство не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, формування такого здійснюється автоматично в режимі реального часу, тобто на час звернення заявника, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).

Верховний Суд у справі №922/2060/20 вказує, що «витяг може бути доказом проведення оцінки та визначати дані про актуальну оцінку як на момент його видачі, так за попередній період, за умови, що нормативно-грошова оцінка була сталою і не зазнала змін у цей період».

Витягом №НВ - 024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 14.02.2024 підтверджується нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером - :18:002:0088 у розмірі 285 819.30 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, не подав будь-якого контррозрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів позивача.

Перевіривши наданий розрахунок збитків, за наявними у справі матеріалами, суд дійшов висновку, що такий відповідає правовим приписам визначенню розміру стягнення коштів у спірних правовідносинах у зобов`язаннях, пов`язаних із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відтак, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів у розмірі 56 074.42 грн. на користь позивача повністю.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Відтак, на відповідача покладається 3028.00 гривень витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр-3", код ЄДРПОУ - 31477510, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16 "А", на користь Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 33868924, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, суму безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 0.0556 га по вул. Минайській, 16 в м. Ужгороді (кадастровий номер - :18:002:0088) в період з 01.01.2017 - 31.12.2024, в розмірі 56 074.42 грн. (п`ятдесят шість тисяч сімдесят чотири гривень 12 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Центр-3", код ЄДРПОУ - 31477510, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16 "А", на користь Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 33868924, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, сплачений судовий збір у розмірі 3028.00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 04.06.2025 року.

Суддя П. Д. Пригуза