ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Справа № 910/8269/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Андрієвська О.В.;

відповідача - Єфремов В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 (повне рішення складене 09.12.2024)

у справі №910/8269/24 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернулося з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 941476316,86 грн, з яких: 841943331,37 грн - основна заборгованість (694658445,65 грн за серпень 2023 року, 42334152,04 грн за травень 2024 року та 104950733,68 грн за червень 2024 року), 55092425,31 грн - 3% річних та 44440560,18 грн - інфляційні втрати.

Позові вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21 від 15.09.2021 в частині своєчасної оплати вартості наданих послуг у період з квітня 2023 року по червень 2024 року, у зв`язку з чим в Державного підприємства «Гарантований покупець» утворилася спірна заборгованість. Як наслідок, позивачем також нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період з 29.03.2023 по 30.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2024 відкрито провадження у справі №910/8269/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У поданому до суду відзиві відповідач, зокрема, просив зменшити заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати до 1% від стягнутої суми.

04.09.2024 позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив стягнути з відповідача 654684886,50 грн основної заборгованості за серпень 2023 року, 60279664,44 грн 3% річних та 84333210,18 грн інфляційних втрат, нарахованих з період з 29.03.2023 по 14.07.2024.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 заяву позивача про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

04.11.2024 від позивача та відповідача надійшли заява та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу за серпень 2023 року у розмірі 112594637,85 грн у зв`язку з його добровільною сплатою. У своїй заяві позивач повідомив, що розмір основної заборгованості за серпень 2023 року складає 409548380,22 грн.

18.11.2024 від позивача та відповідача надійшли заява та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу за серпень 2023 року у розмірі 53616494,22 грн у зв`язку з його добровільною сплатою. У своїй заяві позивач повідомив, що розмір основної заборгованості за серпень 2023 року складає 355931886,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 (повне рішення складене 09.12.2024) закрито провадження у справі №910/8269/24 в частині стягнення основного боргу у розмірі 298753000,50 грн. В іншій частині позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» основний борг у розмірі 355931886,00 грн, 3% річних у розмірі 60279664,44 грн та інфляційні втрати у розмірі 84333210,18 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство «Гарантований покупець» подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

Доводи відповідача зводяться до наступного:

- судом не враховано наявність відкладальних обставин згідно з підп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, яким передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з п. 5 цього Положення;

- відповідачем здійснено неправильний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, на що суд першої інстанції не звернув уваги;

- судом першої інстанції неправомірно відхилені доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/8269/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, залишено її без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 15.01.2025 у встановлений процесуальний строк від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8269/24, призначено її до розгляду на 11.03.2025, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

До суду 29.01.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Того ж дня від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яку ухвалою від 30.01.2025 задоволено.

11.03.2025 відповідачем подано додаткові пояснення з контррозрахунком 3% річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні 11.03.2025 заслухано пояснення представників сторін та оголошено перерву до 15.04.2025 у зв`язку з необхідністю додаткового з`ясування обставин справи.

21.03.2025 позивачем подано додаткові пояснення у справі.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/931/25 від 10.04.2025 у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8269/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 апеляційну скаргу у справі №910/8269/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою від 10.04.2025 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

В судовому засіданні 15.04.2025 перед переходом до стадії судових дебатів оголошено перерву до 20.05.2025.

В призначене засідання суду 20.05.2025 з`явилися представники сторін та виступили в судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (постачальник) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (замовник) укладений договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник - отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019.

Згідно з п. 4 договору загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість.

Прогнозна вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно, до додатка 5 Положення про покладення спеціальних, обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (п. 5 договору).

Пунктом 6 договору сторони визначили, що до 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

Згідно з п. 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Відповідно до п. 8 договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

Згідно з п. 10 договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних зі своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника.

Постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (підп. 1 п. 12 договору).

Відповідно до підп. 2 та 3 п. 13 договору замовник зобов`язаний здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному п. 7 цього договору, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Відповідно до розрахунків платежів Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія», що є додатком 5 до договору, прогнозована вартість послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, що надається постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю (разом з ПДВ), становить:

- за квітень 2023 року - ,64 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 264338296,33 грн);

- за травень 2023 року - 954706058,64 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 190941211,73 грн);

- за червень 2023 року - 708352744,55 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 141670548,91 грн);

- за липень 2023 року - 833816045,20 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 166763209,04 грн);

- за серпень 2023 року - 829532488,68 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 165906497,74 грн);

- за вересень 2023 року - ,17 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 219626358,63 грн);

- за жовтень 2023 року - 1473547 203,62 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 294709440,72 грн);

за листопад 2023 року - ,10 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 321176279,62 грн);

- за грудень 2023 року - ,39 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 332427927,88 грн);

- за січень 2024 року - ,22 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 392114605,86 грн);

- за лютий 2024 року - ,37 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 373368663,87 грн);

- за березень 2024 року - ,16 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 294904417,03 грн);

- за квітень 2024 року - ,31 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 226926903,06 грн);

- за травень 2024 року - 924059427,01 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 184811885,40 грн);

- за червень 2024 року - 446626783,98 грн (кожен із п`яти платежів (20%) по 89325356,80 грн).

У період з квітня 2023 року по червень 2024 року позивачем було надано відповідачу обумовлені договором послуги загальною вартістю 3,72? грн (разом з ПДВ), що підтверджується наступними актами приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до договору:

- від 30.04.2023 (за період з 01.04.2023 по 30.04.2023) на суму ,55 грн (разом з ПДВ);

- від 31.05.2023 (за період з 01.05.2023 по 31.05.2023) на суму 929128012,75 грн (разом з ПДВ);

- від 30.06.2023 (за період з 01.06.2023 по 30.06.2023) на суму 651664 715,81 грн (разом з ПДВ);

- від 31.07.2023 (за період з 01.07.2023 по 31.07.2023) на суму 746967746,10? грн (разом з ПДВ);

- від 31.08.2023 (за період з 01.08.2023 по 31.08.2023) на суму 884052728,44? грн (разом з ПДВ);

- від 30.09.2023 (за період з 01.09.2023 по 30.09.2023) на суму 916978256,82? грн (разом з ПДВ);

- від 31.10.2023 (за період з 01.10.2023 по 31.10.2023) на суму ,14? грн (разом з ПДВ);

- від 30.11.2023 (за період з 01.11.2023 по 30.11.2023) на суму ,86? грн (разом з ПДВ);

- від 31.12.2023 (за період з 01.12.2023 по 31.12.2023) на суму ,10? грн (разом з ПДВ);

- від 31.01.2024 (за період з 01.01.2024 по 31.01.2024) на суму ,83? грн (разом з ПДВ);

- від 29.02.2024 (за період з 01.02.2024 по 29.02.2024) на суму ,09? грн (разом з ПДВ);

- від 31.03.2024 (за період з 01.03.2024 по 31.03.2024) на суму ,60? грн (разом із ПДВ);

- від 30.04.2024 (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) на суму 929222542,99? грн (разом з ПДВ);

- від 31.05.2024 (за період з 01.05.2024 по 31.05.2024) на суму 937400714,18? грн (разом з ПДВ);

- від 30.06.2024 (за період з 01.06.2024 по 30.06.2024) на суму 374882963,46? грн (разом з ПДВ).

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без жодних претензій та зауважень. Також, акт від 30.06.2024 підписаний сторонами за допомогою електронних цифрових підписів.

Проте, відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі здійснив оплату наданих послуг.

Вказані обставини у їх сукупності стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» заборгованості у загальному розмірі 941476316,86 грн, з яких: 841943331,37 грн - основна заборгованість, 55092425,31 грн - 3% річних та 44440560,18 грн - інфляційні втрати.

При цьому, основна сума заборгованості у розмірі 841943331,37 грн першочергово складалася із заборгованості за серпень 2023 року - 694658445,65 грн, травень 2024 року - 42334152,04 грн та червень 2024 року - 104950733,68 грн.

З урахуванням проведених оплат у розмірі 341676050,30 грн, що відображені у доданому до позовної заяви розрахунку, розмір заборгованості за червень 2024 року становив 33206913,16 грн.

Також після звернення з даним позовом зобов`язання відповідача з оплати заборгованості за травень-червень 2024 року були повністю припинені, що підтверджується платіжною інструкцією №378169 від 09.07.2024 на суму 13881600,34 грн (за травень 2024 року), та зарахуванням, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.07.2024, відповідно до якого в рахунок погашення зобов`язань у спірний період було зараховано 28452551,70 грн за травень 2024 року та 33206913,16 грн за червень 2024 року.

Крім цього, відповідачем також частково було погашено заборгованість за серпень 2023 року на загальну суму 39973559,15 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №394981 від 29.08.2024 на суму 10118096,66 грн, №395075 від 30.08.2024 на суму 23421483,18 грн та №395097 від 30.08.2024 на суму 6433979,31 грн.

Таким чином, непогашена заборгованість за серпень 2023 року становила 654684886,50 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, наголосив на наступному:

- відповідно до умов договору та Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №859 від 11.08.2021) (далі - Положення про ПСО), строк оплати вартості послуг не настав у зв`язку з відкладальною обставиною, відповідно до якої розрахунки за договором будуть здійснені після її припинення (погашення заборгованості позивача перед Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за куплену електроенергію);

- ненастання строку виконання зобов`язань щодо оплати основної заборгованості виключає можливість стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, а наданий позивачем розрахунок вказаних компенсаційних виплат є необґрунтованим;

- під час виконання умов договору настали форс-мажорні обставини, зумовлені введенням на всій території України воєнного стану внаслідок військової агресії російської федерації проти України, які були засвідчені листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, а відтак відповідач звільняється від відповідальності за порушення своїх зобов`язань.

Також у своєму відзиві відповідач, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №902/417/18, просив суд зменшити заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати до 1% від стягнутої суми.

Позивач на спростування позиції відповідача зазначив наступне:

- аргументи щодо ненастання строку оплати вартості наданих послуг є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що закупівля електричної енергії в Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» здійснювалася за результатами проведення електронних аукціонів та спростовується, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків за 2023 рік;

- відповідачем не доведено підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, а спірні правовідносини не є подібними до правовідносин, які склалися у справі №902/417/18;

- відповідачем не надано належних доказів, які підтверджують настання форс-мажорних обставин.

Суд першої інстанції під час ухвалення рішення встановив, що після відкриття провадження у справі відповідачем погашено основну заборгованість за серпень 2023 року у розмірі 298753000,50 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій.

Оскільки відповідач після відкриття провадження та прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову погасив суму основної заборгованості за серпень 2023 року в загальному розмірі 298753000,50 грн, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/8269/24 в частині стягнення основного боргу у вказаному розмірі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Задовольняючи позовні вимоги в іншій частині, суд першої інстанції встановив наступне:

- відповідачем порушено умови договору та положення ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з останнього суми основного боргу;

- відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, чого відповідачем не доведено (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 та 18.07.2024 у справі №910/1083/23);

- в порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа та доказів письмового повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин;

- дослідивши виконаний позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що до моменту підписання акту приймання-передачі компенсаційні виплати нараховувалися на прогнозовані показники вартості послуг, а після підписання відповідних актів база нарахування змінювалася на суми фактичної заборгованості. При цьому, після 30.04.2023 компенсаційні виплати нараховувалися на фактичну заборгованість з урахуванням наступних оплат;

- перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд визнав їх обґрунтованими;

- судом не встановлено, а відповідачем не доведено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, а загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення, не перевищує розміру основного боргу.

Апеляційний суд погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду в їх сукупності та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Предметом договору №2301/02/21 від 15.09.2021 є надання позивачем відповідачу послуг із забезпечення доступності електричної енергії, які останній зобов`язався отримувати та сплатити їх вартість.

В абз. 1 п. 10 договору сторонами узгоджено, що факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, за період з квітня 2023 року по червень 2024 року між сторонами підписано та скріплено печатками без жодних претензій та зауважень акти приймання-передані послуг, зокрема, за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 на суму 884052728,44? грн.

З урахуванням всіх оплат після звернення до суду з позовом та, у зв`язку з цим, закриття провадження у справі, судом першої інстанції встановлено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 355931886,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач наголошував про ненастання строку для оплати послуг у зв`язку з відкладальною обставиною - наявністю у позивача заборгованості за куплену в Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» електроенергії.

Відповідно до п. 1 договору відповідач зобов`язався оплачувати надані постачальником послуги на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019.

Крім цього, згідно з підп. 1 п. 12 договору постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії

Підпунктом 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (Положення про ПСО) передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед АТ «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

Відповідно до п. 5 Положення про ПСО до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у АТ «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Отже, відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 та 18.07.2024 у справі №910/1083/23.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач має перед Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість за електричну енергію, закуплену саме за результатами проведення електронних аукціонів.

Оскільки відповідачем не було доведено існування вказаної заборгованості позивача та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах підп. 2 п. 8 Положення про ПСО та, як наслідок, відкладальна обставина для оплати відповідачем заборгованості відсутня.

Також відповідач вказував на те, що порушення зобов`язань за договором було зумовлене настанням обставин непереборної сили - військовою агресії російської федерації на всій території України та введенням на всій території України воєнного стану.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/22, 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Згідно з п. 20 укладеного між сторонами договору обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, масові заворушення, введення комендантської години, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом тощо.

Відповідно до п. 21 договору у разі виникнення обставин, зазначених у п. 20 цього договору, сторона, яка зазнала їх впливу, повинна негайно за допомогою будь-яких доступних засобів повідомити про такі обставини іншій стороні у максимально стислий строк шляхом надіслання письмового повідомлення про настання таких обставин. Повідомлення про обставини непереборної сили повинне містити вичерпну інформацію про природу обставин непереборної сили, час їх настання та оцінку їх впливу на можливість сторони виконувати свої зобов`язання згідно з цим договором та на порядок виконання зобов`язань згідно з цим договором у разі, коли це можливо.

У разі коли дія обставин, зазначених у п. 20 цього договору, припиняється, сторона, яка зазнала їх впливу, зобов`язана негайно, але в будь-якому випадку в строк не пізніше 24 годин з моменту, коли сторона дізналася або повинна була дізнатися про припинення зазначених обставин, письмово повідомити іншій стороні про їх припинення. У зазначеному повідомленні повинні міститися інформація про час припинення дії таких обставин та строк, протягом якого сторона виконає свої зобов`язання за договором (п. 22 договору).

Пунктом 23 договору встановлено, що наявність і строк дії обставин непереборної сили підтверджуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Сторони не несуть відповідальності за невиконання умов цього договору в разі настання форс-мажорних обставин (п. 24 договору).

Частиною 1 ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, відповідний сертифікат ТПП України є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте, в порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Крім цього, всупереч приписам законодавства в матеріалах справи також відсутні будь-які докази письмового повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

При цьому, необґрунтованим є посилання відповідача на лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, оскільки вказаний документ не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин у порядку, визначеному законом. Лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача про відсутність його вини внаслідок настання обставин непереборної сили.

Частинами 1 та 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 610 та 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідач вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання з оплати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів за надані послуги позивачем нараховано до стягнення 60279664,44 грн 3% річних та 84333210,18 грн інфляційних втрат за період з 29.03.2023 по 14.07.2024.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передумовою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання, внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.

Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, так і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Заперечуючи проти розрахунку компенсаційних виплат, відповідач вказував на неможливість нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на прогнозні обсяги після заміни їх на фактичні відповідно до п. 7 договору. На переконання відповідача, шостий платіж згідно з п. 7 договору розраховується як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до договору, та сумою перших п`яти платежів. Отже, на момент підписання акта приймання-передачі послуги планові обсяги послуги, за переконанням відповідача, змінюються на фактичні, відповідно у позивача припинялись зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежами згідно з договором. При цьому, позивач не змінював базу нарахування для стягнення 3% річних та інфляційних втрат після заміни прогнозного обсягу послуг на фактичний.

Суд першої інстанції, дослідивши виконаний позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вказаний у заяві про зміну предмета позові від 04.09.2024, зазначив, що до моменту підписання акту приймання-передачі компенсаційні виплати нараховувалися на прогнозовані показники вартості послуг, а після підписання відповідних актів база нарахування змінювалася на суми фактичної заборгованості.

Наприклад, згідно з розрахунком платежів прогнозованої вартості послуг за квітень 2023 року становить ,64 грн, а сума кожного з п`яти платежів складає 264338296,33 грн (20%). У період з 01.01.2024 по 30.04.2024 відповідачем було сплачено 5053498,59 грн (332482,50 грн + 309579,37 грн + 349436,43 грн + 967757,15 грн + 680039,14 грн + 337656,73 грн + 875547,20 грн + 153487,20 грн + 365839,87 грн + 370926,38 грн + 310746,62 грн). Різниця між прогнозованою вартістю та фактичною оплатою становить ,05 грн ,64 грн - 5053498,59 грн).

Шостий платіж (як різниця між вартістю послуг за актом приймання-передачі та прогнозованою вартістю (сума перших п`яти платежів) становить «-» 62674622,09 грн (1259016 859,55 грн - ,64 грн).

Оскільки позивачем було надано послуг менше за прогнозовані показники на 62674622,09 грн, прогнозовану вартість послуг з урахуванням часткової оплати ,05 грн) було зменшено на вказану суму (62674622,09 грн).

Таким чином, фактична сума заборгованості за послуги становить ,96 грн.

Іншими словами, фактична сума заборгованості за розрахунковий місяць визначається як різниця між прогнозованою вартістю з урахуванням фактичної оплати та різницею між вартістю послуг за актом приймання-передачі та прогнозованою вартістю ,64 грн - 5053498,59 грн - 62674622,09 грн).

Зі змісту розрахунку вбачається, що після 30.04.2023 компенсаційні виплати нараховувалися на фактичну заборгованість з урахуванням наступних оплат.

Отже, доводи відповідача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму прогнозованої вартості послуг після підписання актів приймання-передачі послуг є безпідставними.

Крім цього, порушень абз. 8 п. 7 договору у вказаному розрахунку судом також не встановлено.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що наданий позивачем розрахунок компенсаційних виплат є обґрунтованим, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 60279664,44 грн 3% річних та 84333210,18 грн інфляційних втрат.

Отже, протилежні аргументи скаржника колегією суддів відхиляються.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку не погодження відповідача з розрахунком позивача, відповідач не позбавлений права подати свій обґрунтований контррозрахунок для оцінки судом, в межах процесуальних строків та стадій розгляду справи судом. Однак, в даному випадку контррозрахунок було надано відповідачем у своїх поясненнях від 11.03.2025 лише на стадії апеляційного перегляду судового рішення першої інстанції, без зазначення причин ненадання такого контррозрахунку суду першої інстанції.

Також відповідачем у відзиві на позов було викладено клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат до 1% від стягнутої суми.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За обставинами справи №902/417/18 у п. 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. За товар вартістю 205538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач сплатив 107157,00 грн. Заборгованість в розмірі 98381,92 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі. Водночас, на цю заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом ще не була погашена, позивач нарахував 40306,19 грн пені, 30830,83 грн штрафу, 110887,30 грн відсотків річних, а разом 182024,32 грн, що майже в два рази перевищувало суму основного боргу.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

Крім цього, як було зауважено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22, зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами.

Проте, у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а у справі №902/417/18 відсотки були визначені договором у розмірі 40%.

Таким чином у справі, що розглядається, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, судом не встановлено та не доведено відповідачем. До того ж загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення, не перевищує розміру основного боргу.

Також, Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. При цьому, законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат.

Як наслідок, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення компенсаційних виплат.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача колегією суддів відхиляються.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі №910/8269/24 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 у справі №910/8269/24 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Гарантований покупець».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30.05.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко