ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2025 р. Справа№ 927/256/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025

у справі № 927/256/24 (суддя А.В. Романенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»

про стягнення 376 846 100,02 грн

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», стягувач) звернулося з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (далі - АТ «Облтеплокомуненерго», боржник) 376 846 100,02 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 закрито провадження в справі в частині стягнення коштів у сумі 118 388 875,33 грн, в іншій частині позов задоволений, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» заборгованість у сумі 258 457 224,69 грн та судовий збір в сумі 581 485,05 грн.

13.09.2024 на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2024 у справі № 927/256/24, Господарським судом Чернігівської області видано відповідний наказ.

20.03.2025 АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду Чернігівської області із заявою про визнання наказу від 13.09.2024 у справі № 927/256/24 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» заборгованості в сумі 258 457 224,69 грн за спожитий природний газ у період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року, посилаючись на те, що виконавчий документ у справі виданий судом помилково, оскільки заборгованість, присуджена до стягнення за судовим рішенням, підлягає врегулюванню в порядку Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (далі - Закон 1730- VІІІ), а не відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про визнання виконавчого документа в справі № 927/256/24 таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволення вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати наказ Господарського суду Чернігівської області від 13.09.2024 у справі № 927/256/24 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 258 457 224, 69 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредиторська заборгованість, яка виникла у АТ «Облтеплокомуненерго» як виробника теплової енергії перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ за період жовтень 2022 року по серпень 2023 року та щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення, має бути врегульована відповідно до Закону 1730- VІІІ.

За твердженнями апелянта, зазначений закон визначає окремий порядок виконання судового рішення про стягнення заборгованості із теплопостачальних та теплогенеруючих організацій на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, який не включає виконання судового рішення на підставі виконавчого документа.

На переконання апелянта, рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 не підлягає примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а має виконуватися відповідно до Закону 1730- VІІІ, отже наказ, виданий на виконання зазначеного рішення підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий помилково.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 апеляційну скаргу у справі № 927/256/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі № 927/256/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.04.2025. Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 16.04.2025. Витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/256/24.

07.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» надійшло клопотання про зупинення виконання за наказом Господарського суду Чернігівської області від 13.09.2024 до розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025.

Заява обґрунтована тим, що зазначений наказ не підлягає примусовому виконанню, а зупинення виконання не призведе до негативних наслідків щодо стягувача, буде відповідати принципу пропорційності, балансу приватних та суспільних інтересів.

09.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/256/24.

15.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, у зв`язку з необґрунтованістю апеляційної скарги.

ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» наголошує на тому, що АТ «Облтеплокомуненерго» не доведено виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

23.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» надійшла заява про відкладення розгляду справи, обґрунтована необхідністю надання часу останньому для підготовки та подачі до суду заперечень на відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги у справі №927/256/24 на 29.05.2025.

30.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання 29.05.2025 з`явилися представники стягувача та боржника.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції на обговорення учасників справи було поставлено клопотання апелянта про зупинення виконання за наказом Господарського суду Чернігівської області від 13.09.2024 до розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025.

Представник боржника підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити.

Представник стягувача заперечував щодо задоволення клопотання.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 328 ГПК України, до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З огляду на зміст та вимоги заяви боржника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а також на додані до неї документи, заслухавши думки представників сторін, колегія суддів, враховуючи приписи ст.. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення виконання за наказом Господарського суду Чернігівської області від 13.09.2024 до розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у зв`язку з його необґрунтованістю.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого документу у справі №927/256/24 таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

29.05.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників апелянта та стягувача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією Україн, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це би нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

Підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17 та від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц.

При цьому, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Сутність процедури визнання наказу таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, який виник після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом наказу або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2024 на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2024 у справі № 927/256/24, Господарським судом Чернігівської області видано наказ за яким стягнуто з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» заборгованість в сумі 258 457 224,69 грн та судовий збір в сумі 581 485,05грн.

Заявник стверджує, що наказ від 13.09.2024 у справі № 927/256/24 було видано Господарським судом Чернігівської області помилково, виходячи з того, що заборгованість, яка присуджена до стягнення на підставі судового рішення в справі № 927/256/24, підлягає врегулюванню виключно в порядку, визначеному Законом 1730-VІІІ, оскільки АТ «Облтеплокомуненерго» є виробником теплової енергії, а заборгованість виникла у зв`язку з різницею в тарифах за теплову енергію та послуги з її постачання.

Щодо вказаного посилання відповідача, як на підставу визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (у редакції Закону від 29.07.2022 № 2479-ІХ, чинній на момент видачі наказу в справі) (далі - Закон № 1730-VІІІ) визначає процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

У статті 1 Закону 1730-VІІІ наведені наступні дефініції:

- взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості;

- договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;

- до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалене судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду;

- заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (в тому числі в разі заміни сторони в зобов`язанні та/або в разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідним категоріям споживачів, яка виникла в зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1730-VІІІ дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1730-VІІІ, для участі в процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1730-VІІІ визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), непогашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.

Отже, закон визначає, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. У переліку заборгованості, яка підлягає врегулюванню, зокрема є заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 01.06.2021.

Водночас, законом визначено, що для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до абзацу 9 ч. 1 ст. 4 Закону № 1730-VІІІ, взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться в порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно із абзацем 13 ч. 1 ст. 4 Закону № 1730-VІІІ обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1730-VІІІ, реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 5 Закону № 1730-VІІІ).

Як зауважив суд першої інстанції, врегулювання заборгованості в рамках Закону № 1730-VІІІ для учасників процедури врегулювання заборгованості, зокрема боржника, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків чи реструктуризації заборгованості за договором проведення взаєморозрахунків (стаття 4 цього Закону) чи договором реструктуризації заборгованості (статті 5 цього Закону).

Боржник - АТ «Облтеплокомуненерго», відповідно до Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила), є теплопостачальною організацією та виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води на території міста Чернігова та Чернігівської області.

У межах справи № 927/256/24 підставою стягнення з АТ «Облтеплокомуненерго» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» заборгованості в сумі 258 457 224,69 грн стало порушення умов договору постачання природного газу № 7263-ПСО(ТКЕ)-39 в частині своєчасного розрахунку за спожитий природний газ у період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року.

За доводами боржника, заборгованість перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», присуджена до стягнення на підставі судового рішення в справі № 927/256/24, виникла за рахунок різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялась, транспортувалась та постачалась різним категоріям споживачів, у тому числі населенню.

Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 23.04.2024 у справі №925/636/23, наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, Верховним Судом зроблено висновок про те, що Закон 1730-VІІІ не передбачає можливості проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.

Відтак, апеляційний господарський суд зазначає, що АТ «Облтеплокомуненерго» не звільняється від обов`язку сплати заборгованості, відповідно до рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024, яка, за твердженнями апелянта, виникла через різницю в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання, оскільки Законом 1730-VІІІ передбачено лише можливість її погашений за рахунок видатків державного бюджету, якщо боржник є учасником процедури врегулювання заборгованості та уклав відповідний договір.

Як правильно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, боржником не надано до матеріалів справи договір, що є підставою для врегулювання заборгованості учасниками процедури згідно з положеннями Закону № 1730-VІІІ.

Відтак, апеляційний господарський суд зазначає, що сама по собі можливість АТ «Облтеплокомуненерго» врегулювати заборгованість відповідно до Закону № 1730-VІІІ, не може підтверджувати припинення зобов`язань зі сплати стягнутої судовим рішенням у даній справі заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання заявника на помилкову видачу судом наказу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки наказ Господарського суду Чернігівської області від 13.09.2024 у справі №924/256/24 виданий судом з дотриманням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Твердження апелянта про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2024, яке набрало законної сили 04.09.2024, підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки відповідно до ст. 2 цього Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію і не передбачає порядок виконання рішення суду про стягнення заборгованості з теплопостачальної, теплогенеруючої організації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1730-VІІІ може бути підставою для зупинення або закінчення виконавчого провадження, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що науково-експертний висновок Інституту економіко-правових досліджень ім. В.К. Мамутова НААН України від 02.12.2024 та науково-правовий висновок Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 31.10.2024 щодо можливості виконання судового рішення в порядку, передбаченому Законом України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (долучені до матеріалів заяви) не є доказами в справі, мають допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковими для суду, в силу положень статті 109 ГПК України.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/256/24 прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/256/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/256/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/256/24 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 04.06.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко