УХВАЛА

м. Київ

02.06.2025Справа № 910/6801/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-групп» про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос компані» про стягнення 117 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кевлар-групп» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос компані» про стягнення 117 000,00 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Так, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження (частини 1, 2, 4 статті 12 ГПК України)

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Так, статтею 147 ГПК України унормовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.1 ст. 148 ГПК України).

Як вбачається із заяви, в її обґрунтування заявник зазначає:

- 20 лютого 2025року за вимогою Замовника були зняті пости охорони та Договір був розірваний боржником в односторонньому порядку.

- Таким чином, між датою отримання ТОВ «КЕВЛАР-ГРУПП» повідомлення (30.01.2025) та датою припинення договору (20.02.2025) лише 21 календарний день, що є порушенням умов Договору, які прямо передбачають мінімальний строк повідомлення 30 календарних днів.

- Пунктом 8.4 Договору встановлено, що при розірванні договору достроково за ініціативою Замовника за умови недотримання письмової форми та строку, вказаних у п.8.3. Договору, Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі вартості охоронних послуг за один календарний місяць, яка діяла на момент розірвання Договору, а саме 117 000,00гривень .

- На підставі викладеного вважаю, що дії Боржника щодо одностороннього розірвання Договору були здійснені з порушенням договірної процедури, що тягне за собою застосування відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 117 000,00 гривень (сто сімнадцять тисяч гривень 00коп.).

Отже, як вбачається з поданої заяви, заявник обґрунтовує свої вимоги про стягнення з боржника штрафу в розмірі 117 000,00 грн. умовами Договору щодо застосування відповідальності, на підставі чого заявником виставлено рахунок на оплату № 32 від 20.02.2025 на суму 117 000,00 грн.

Таким чином, як вбачається зі змісту вимог, які заявлені заявником, вони не є вимогами про стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами, що суперечить самій сутності наказного провадження.

При цьому, відсутність безспірності заявленої вимоги підтверджує і сам заявник у поданій ним заяві.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю «Кевлар-групп» вимога до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос компані» про стягнення 117 000,00 грн. не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, а відтак така вимога не може бути розглянута в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 152, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кевлар-групп» у видачі судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос компані» про стягнення 117 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили 02.06.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова