ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. Справа№ 910/3238/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 (повне судове рішення складено 30.01.2025)

у справі № 910/3238/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик"

про стягнення 171 896,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" (відповідача) про стягнення 171 896,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022 в частині своєчасного повернення позивачу позики, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 160 000,00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача пеню в сумі 10 233,46 грн, 3% річних у сумі 1023,35 грн та інфляційних втрат в сумі 640,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН" заборгованість у розмірі 160 000,00 грн, 3% річних у розмірі 196,72 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2821,90 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки врахувавши відсутність укладеного сторонами у письмовій формі договору прийшов до висновку про те, що грошові кошти в сумі 200 000,00 грн перераховані за платіжною інструкцією № 13 від 21.12.2022 та отримані відповідачем безпідставно і до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що твердження відповідача про підробку договору не впливає на його обов`язок повернення всієї суми позики так як відповідачем не заперечується факт отримання позики.

Крім того, за твердженням позивача, позика була надана за згодою сторін, а її часткове повернення свідчить про виконання договору.

Короткий зміст відповіді на відзив та узагальнення її доводів

У відповіді на відзив, відповідач повністю підтримав доводи які викладені ним у апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3238/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.12.2022 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН" (позикодавця, позивача) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" (позичальника, відповідача) підписано договір № 21/12/22-2 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) (надалі - договір), за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти (надалі - безвідсоткова поворотна фінансова допомога або позика), а останній зобов`язується використати таку безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (позику) за цільовим призначенням і повернути її позикодавцеві в порядку та у строк, визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору у зв`язку з тим, що між сторонами цього договору налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки та перспективне довгострокове співробітництво, поворотна фінансова допомога (позика) позичальнику надається на безвідсотковій (безоплатній) основі.

Згідно п. 1.3 договору безвідсоткова поворотна фінансова допомога (позика) надається позикодавцем у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника у банківській установі повністю або частково.

Розмір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) становить 200 000, 00 грн (двісті тисяч гривень 00 копійок) п. 3.1 договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що безвідсоткова поворотна фінансова допомога (позика) за цим договором надається на строк до "20" грудня 2023 року включно, якщо інший строк не буде передбачений додатковими угодами до цього договору.

У випадку порушення строків повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неповерненої безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) (п. 7.1 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) або її частини від позикодавця позичальнику (п. 10.2 договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 10.2 цього договору та закінчується після повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, але у будь-якому разі не пізніше строку, визначеного п. 4.1 цього договору (п. 10.3 договору).

21.12.2022 платіжною інструкцією № 13 позивач перерахував на користь відповідача 200 000,00 грн, у якості безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору № 21/12/22-2 від 21.12.2022.

Платіжними інструкціями № 14/07/202345696 від 14.07.2023 на суму 20 000,00 грн та № 27 від 29.03.2023 на суму 20 000,00 грн відповідач повернув на користь позивача 40 000,00 грн, вказавши у призначенні платежу: "повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги зг. договору №21/12/22-2 від 21.12.2022 без ПДВ".

Таким чином, за твердженням позивача, відповідачем у порушення умов договору не було повернуто суму позики у розмірі 160 000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою вих. №20240206-1 від 06.02.2024, в якому вказав про необхідність повернення 160 000,00 грн боргу, а також 6144,00 грн пені.

На дану претензію відповідач надав відповідь, в якій просив з метою всебічного та об`єктивного розгляду вимог направити оригінали або належним чином засвідчені копії документів, вказаних у претензії.

Позаяк вимоги щодо повернення решти заборгованості в сумі 160 000,00 грн залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Крім того, позивачем також було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10 233,46 грн пені, 1023,35 грн 3% річних та 640,00 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН" заборгованість у розмірі 160 000,00 грн, 3% річних у розмірі 196,72 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2821,90 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.

Під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що 21.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОКАРАВАН" в особі директора Власенка Романа Борисовича, який діє на підставі статуту, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі статуту, підписано договір №21/12/22-2 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики), яким погоджувався розмір позики, порядок та строки її повернення, а також вказано, що позика є безпроцентною.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2024 призначено у справі № 910/3238/24 судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення судового експерта поставлено таке питання: "Чи виконаний від імені директора ТОВ "Оріон-Логістик" ОСОБА_1 підпис, який міститься на договорі безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022, самим ОСОБА_1 чи іншою особою?".

За результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тимошенком О.В. встановлено, що підпис від імені директора ТОВ "Оріон-Логістик" ОСОБА_1. у договорі безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022 виконано, ймовірно, не ОСОБА_1

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" встановлено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За умовами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

З огляду на наведене вище, місцевий господарський суд правомірно прийняв до уваги висновок експерта № СЕ-19-24/44761-ПЧ від 07.11.2024, складений експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тимошенком О.В., який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку, оскільки висновок судової експертизи узгоджений між собою, обґрунтований, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його неправильності.

При цьому, згідно з наявною в матеріалах справи заявою свідка ОСОБА_1 від 08.04.2024, який з 07.11.2022 є директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик", договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022 ним не підписувався та фактично укладений не був.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У тому випадку коли сторона не виявляла своєї волі до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 461/4145/19 у разі заперечення самого факту укладення правочину, тобто факту підписання договору, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору, шляхом викладення відповідного висновку про неукладення оспорюваного договору у мотивувальній частині відповідного судового рішення.

Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема, відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору приведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора.

З урахуванням викладеного, наявність у відповідача відповідного обов`язку та/або боргу, як і відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Відтак, оскільки позивач, як кредитор, ініціював вирішення такого спору, відповідач може захистити своє право саме під час розгляду цієї справи, заперечуючи проти позову з тих підстав, що він не підписував та не укладав відповідний договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики).

Отже, встановивши обставини того, що спірний договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022 не підписувався, тобто не вчинено дії, спрямованої на виникнення чи схвалення відповідних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не підписання стороною правочину, який вчиняється у письмовій формі, свідчить про відсутність волевиявлення на укладення цього правочину, тобто договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022 є неукладеним.

У той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, платіжною інструкцією № 13 від 21.12.2022 позивач перерахував на користь відповідача 200 000,00 грн із призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору №21/12/22-2 від 21.12.2022".

В свою чергу, відповідач платіжними інструкціями № 14/07/202345696 від 14.07.2023 на суму 20 000,00 грн та № 27 від 29.03.2023 на суму 20 000, 00 грн повернуло на користь позивача 40 000,00 грн із призначенням платежу: "повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги зг. договору № 21/12/22-2 від 21.12.2022 без ПДВ".

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського сулду Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Таким чином, враховуючи відсутність укладеного сторонами в письмовій формі договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (позики) № 21/12/22-2 від 21.12.2022, грошові кошти в сумі 200 000,00 грн, перераховані за платіжною інструкцією № 13 від 21.12.2022, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" безпідставно, і до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою вих. № 20240206-1 від 06.02.2024, де, зокрема, вказав про необхідність повернення 160 000, 00 грн боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у справі, вищезгадану вимогу останнім було одержано 14.02.2024.

Отже, станом на момент розгляду даної справи строк виконання відповідачем зобов`язань в частині повернення позивачу грошових коштів настав.

Оскільки судом встановлено безпідставність отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" грошових коштів в сумі 200 000, 00 грн, та враховуючи, що відповідач вищезазначені грошові кошти на рахунок позивача повернув лише частково - в сумі 40 000, 00 грн, суд на підставі вищезазначених приписів законодавства дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 160 000, 00 грн заборгованості.

Разом з цим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 10 233, 46 грн пені, оскільки її розмір договором або актом цивільного законодавства в спірних правовідносинах сторін не визначено, в той час як відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочини щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Щодо позовних вимог про стягнення 1 023, 35 грн 3% річних та 640, 00 грн інфляційних втрат (за період з 21.12.2023 по 07.03.2024) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).

Як встановлено судом, вимога щодо повернення коштів отримана відповідачем 14.02.2024, а відтак з урахуваннями положень частини 2 ст. 530 ЦК України, останній мав повернути отриману суму не пізніше 21.02.2024 включно.

Відтак, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних є 21.02.2024 - 07.03.2024, що за розрахунком суду становить 196, 72 грн, в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача 826, 63 грн 3% річних належить відмовити.

В той же час суд зазначає, що розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 11.07.2024 у справі № 910/5349/22.

Таким чином інфляційні втрати за період з 21.02.2024 - 07.03.2024, що становить менше 15 днів стягненню з відповідача не підлягають.

Таким чином, за результатами апеляційного перегляду, судовою колегією не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час винесення оскаржуваного рішення і підстав для його зміни чи скасування, за мотивів наведених у апеляційній скарзі, колегія суддів теж не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Інші доводи, наведені відповідачем у апеляційній скарзі та відповіді на відзив, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу твердження є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон-Логістик" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3238/24 - без змін.

Матеріали справи № 910/3238/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко