ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4420/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач

судді: Мороз В.Ф., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Вага Ю.В. (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) самопредставництво;

від відповідача: Чайкіна К.О. (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2024 (повний текст рішення складено 09.12.2024, суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/4420/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стенлі", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг , Дніпропетровська область

про стягнення 3% річних та втрат від інфляції,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стенлі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" заборгованість у загальному розмірі 309 585, 58грн., що складається з 3% річних у розмірі - 94 040,46 грн. та інфляційних втрат у розмірі - 215 545, 12 грн.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2024, у даній справі, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Стенлі" до Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення 3% річних та втрат від інфляції - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стенлі" 94 040,46грн. - 3% річних, 215 545,12грн. - інфляційних втрат та 4 643,79грн. - витрат на сплату судового збору.

Враховуючи преюдиційність установлених у справі № 904/6167/23 обставин, господарський суд дійшов висновку, що вимоги заявлені позивачем про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі - 94 040,46 грн. та інфляційні втрати в розмірі - 215 545, 12 грн. є обґрунтованими.

Щодо зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних місцевий суд зазначив, що у даній справі відсотки річних нараховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3 %, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3 % річних судом не встановлено.

Стосовно зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, суд виходив з того, що у законодавстві відсутні підстави для їх зменшення.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, через систему «Електронний суд», представник Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 09.12.2024 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

4. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, згідно п.п.1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України, судове рішення підлягає скасуванню.

Апелянт обґрунтовує, що суд першої інстанції мав врахувати загальні засади господарської відповідальності, передбачені главою 24 ГК України, зокрема принципи розумності, добросовісності та справедливості.

Скаржник стверджує про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та, керуючись судовою практикою в аналогічних справах, відповідач вважає, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

З огляду на наведене, апелянт просить апеляційний суд переглянути розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи співмірність наслідків порушення та фактичний стан підприємства.

Відповідач вважає, що розмір нарахованих відсотків річних підлягав зменшенню судом першої інстанції, так як позивач не поніс суттєвих збитків у зв`язку з порушенням строків платежів з боку відповідача, а також тому, що наявні обставини, які вказують на:

- погіршення умов господарювання та фінансового стану підприємства - відповідача внаслідок повномасштабного військового вторгнення росії на територію України;

- зменшення чисельності працівників (зокрема з причин призову до служби в ЗСУ та загибелі внаслідок військових дій);

- припинення та обмеження споживання електроенергії;

- надання суттєвої матеріальної підтримки Збройним Силам України та Військовим адміністраціям;

- добросовісну поведінку відповідача, який в складних умовах господарювання та не зважаючи на наявність судового спору продовжує зменшувати свою заборгованість перед позивачем за договором.

Апелянт посилається на об`єктивні обставини, що ускладнили виконання грошових зобов`язань перед ТОВ «Стенлі», зокрема:

- з початку повномасштабного вторгнення РФ було порушено логістичні ланцюги зі збуту готової продукції та втрачено доступ до морських портів, що змусило підприємство переорієнтувати майже всі експортні відвантаження готової продукції за допомогою залізничного транспорту через західні кордони України, що призвело до росту середнього часу доставки продукції до кордонів;

- у січні 2023 року підприємство працювало з обмеженнями з електроенергії з боку ДТЕК і підприємство було змушене закуповувати імпортовану електроенергію;

- зазнано зменшення цін на продукцію та обсягів виробництва, що призвело до значних фінансових збитків за 2022 рік;

- контрагенти ПрАТ «ЦГЗК» неналежно виконували свої грошові зобов`язання, що спричинило значну дебіторську заборгованість;

- підприємство зазнало скорочення штату, частина працівників проходить службу в ЗСУ та інших силових структурах.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4420/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/4420/24.

25.12.2024 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2024 у справі № 904/4420/24; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 17.04.2025 о 11:00 год.

У судовому засіданні 17.04.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

7. Встановлені судом обставини справи

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 у справі №904/6167/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2024 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенлі» 3 835 555,86грн. - заборгованості, 183 809,96грн. - 3% річних, 782 375,83грн. - інфляційних втрати та 72 026,12грн. - витрат на сплату судового збору.

17.09.2024 господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/6167/23 видано наказ про примусове виконання рішення суду.

В зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, яке встановлене рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 у справі № 904/6167/23, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 94 040,46 грн. та інфляційних втрат у розмірі 215 545,12 грн. за загальний період прострочення виконання зобов`язання з 18.11.2023 по 11.09.2024.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно встановив, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а тому є обов`язковим до виконання (ст. 18 ГПК України). У зв`язку з простроченням виконання цього зобов`язання, позивач набув право на стягнення передбачених законом компенсацій інфляційних втрат та 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України.

Заявлені позивачем до стягнення 94 040,46 грн. 3% річних нараховані за період з 18.11.2023 по 11.09.2024.

Апеляційний суд, переглянувши матеріали справи, вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правильності нарахування 3% річних у розмірі 94 040,46 грн за період з 18.11.2023 по 11.09.2024.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 зазначено, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.

Сам по собі факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем суттєвих збитків у зв`язку з порушенням строків платежів з боку відповідача не є самостійною підставою для зменшення розміру нарахованих відсотків річних.

Позивач також нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати розмірі 215 545,12 грн. за період прострочення виконання зобов`язання з 18.11.2023 по 11.09.2024.

Суд попередньої інстанції обґрунтовано застосував правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду у справі №905/21/19, в якій наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача 215 545,12 грн інфляційних втрат за період з 18.11.2023 по 11.09.2024.

Щодо доводів скаржника в частині зменшення розміру інфляційних втрат, то апеляційний суд зазначає, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Подібні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 23.11.2023 у справі № 917/991/22, від 01.10.2024 у справі № 910/18091/23.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначеного способу захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Відповідач у своїй скарзі посилається на складні економічні обставини, спричинені повномасштабною збройною агресією проти України, як на підставу для зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат. Водночас, наведені ним в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути визнані належними підставами для обмеження права позивача на реалізацію гарантій, передбачених законом та не спростовують факту прострочення зобов`язання.

Отже, судова колегія підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних не вбачає.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" у даній справі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2024 у справі № 904/4420/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської від 09.12.2024 у справі № 904/4420/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.06.2025.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.Ф. Мороз