РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025Справа № 904/5331/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до за участю проАкціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61024, м. Харків, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 26) усунення перешкод у користуванні банківським рахунком
Представники:

від Позивача: не з`явились;

від Відповідача: не з`явились;

від Третьої особи: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець Перадзе Роман Тарієлович (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (надалі також - «Відповідач») про усунення перешкод у користуванні банківським рахунком.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" усунути перешкоди в користуванні Фізичній особі-підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу банківським рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк" шляхом зняття арешту з коштів на рахунку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року направлено матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Перадзе Романа Тарієловича до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про усунення перешкод у користуванні банківським рахунком за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва (вулиця Богдана Хмельницького, будинок 44-в, м. Київ, 01054).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва від 03.01.2025 року, справу №904/5331/24 передано до розгляду у складі судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 року відкрито провадження у справі №904/5331/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2025 року.

27.01.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі уповноваженого представника.

29.01.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання.

29.01.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про проведення підготовчого судового засідання без участі уповноваженого представника, долучено Відзив на позовну заяву до матеріалів справи, задоволено клопотання Відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, встановлено Позивачу строк до п`яти днів з дня отримання ухвали для надання відповіді на відзив, встановлено Відповідачу строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, встановлено Позивачу строк до п`яти днів з дня отримання ухвали для направлення на адресу Третьої особи копій всіх заяв по суті позовних вимог із доданими до них документами, докази чого надати суду, встановлено Відповідачу строк до п`яти днів з дня отримання ухвали для направлення на адресу Третьої особи копій відзиву і заперечень із доданими до них документами, докази чого надати суду, встановлено Третій особі строк до п`ятнадцяти днів з дня отримання позовної заяви з додатками для надання письмових пояснень по суті позовних вимог, відкладено підготовче судове засідання на 26.02.2025 року.

25.02.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі уповноваженого представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 12.03.2025 року,

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 року призначено підготовче судове засідання, яке не відбулось 12.03.2025 року у зв`язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці, на 09.04.2025 року.

24.03.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 року задоволено заяву Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.05.2025 року.

29.05.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшла заява про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 року заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів повернуто Заявнику без розгляду.

В судове засідання 04 червня 2025 року представники учасників судового процесу не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету Сторін, поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі Третьої особи.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що учасники судового процесу про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників учасників судового процесу не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено після закінчення судового розгляду за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 червня 2025 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Фізична особа - підприємець Перадзе Роман Тарієлович має відкритий рахунок № НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк», що підтверджується роздруківкою з офіційного вебсайту Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк». (а.с.11-12)

16.12.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження №59986427 винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, які містяться на відкритих рахунках, що належать боржнику Фізичній особі - підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу. (а.с.15)

Листами №24-09/24 від 24.09.2024 року, №21-10/24 від 21.10.2024 року Позивач просив Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повторно направити постанову про зняття арешту з грошових коштів, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти Позивача. (а.с.13-14, 16)

Листами №20.1.0.0/7-241014/85153 від 14.10.2024 року, №20.1.0.0/7-241030/89404 від 31.10.2024 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» повідомив ОДВ Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, що відсутні підстави для прийняття постанови про зняття арешту з грошових коштів, у зв`язку з не накладенням кваліфікованого електронного підпису. (а.с.71-73)

Листом №12-11/24 від 12.11.2024 року Позивач просив Відповідача зняти арешт з рахунку, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 13.11.2024 р., фіскального чеку. (а.с.17-18) У відповідь на який останній листом №20.1.0.0.0/7-241115/43013 від 19.11.2024 року повідомив, що не має змоги виконати вимоги та надати запитувану інформацію. (а.с.19)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що постанова про зняття арешту з грошових коштів була направлена Відповідачу державним виконавцем у встановленому законом порядку, а тому наявні підстави для зняття арешту з рахунку Позивача. Таким чином, просить Суд зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» усунути перешкоди в користуванні Фізичній особі-підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу банківським рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк" шляхом зняття арешту з коштів на рахунку.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що позов поданий до неналежного відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича підлягають задоволенню з наступних підстав.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено Судом, Фізична особа - підприємець Перадзе Роман Тарієлович має відкритий рахунок № НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк», що підтверджується роздруківкою з офіційного вебсайту Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та не заперечувалось представниками сторін у поданих заявах по суті спору, а тому відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини не підлягають доказуванню. (а.с.11-12)

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 19, ст. 129-1 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Як встановлено Судом, 16.12.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження №59986427 винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, які містяться на відкритих рахунках, що належать боржнику Фізичній особі - підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу. (а.с.15)

Згідно з ч.5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про зняття арешту майна) постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про зняття арешту майна) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з ч.ч.4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про зняття арешту майна) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

16.12.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження №59986427 винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, які містяться на відкритих рахунках, що належать боржнику Фізичній особі - підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу. (а.с.15)

Листами №24-09/24 від 24.09.2024 року, №21-10/24 від 21.10.2024 року Позивач просив Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повторно направити постанову про зняття арешту з грошових коштів, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти Позивача. (а.с.13-14, 16)

Листами №20.1.0.0/7-241014/85153 від 14.10.2024 року, №20.1.0.0/7-241030/89404 від 31.10.2024 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» повідомив ОДВ Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, що відсутні підстави для прийняття постанови про зняття арешту з грошових коштів, у зв`язку з не накладенням кваліфікованого електронного підпису. (а.с.71-73)

Листом №12-11/24 від 12.11.2024 року Позивач просив Відповідача зняти арешт з рахунку, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 13.11.2024 р., фіскального чеку. (а.с.17-18) У відповідь на який останній листом №20.1.0.0.0/7-241115/43013 від 19.11.2024 року повідомив, що не має змоги виконати вимоги та надати запитувану інформацію. (а.с.19)

Порядок автоматизованого арешту коштів/електронних грошей боржників на рахунках/електронних гаманцях, відкритих надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, емітентами електронних грошей, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1203/5, визначає процедуру автоматизованого арешту коштів/електронних грошей боржників на рахунках, відкритих надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків (далі - надавачі платіжних послуг), за виконавчими провадженнями, у тому числі про стягнення аліментів, за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) шляхом інформаційної взаємодії державних або приватних виконавців (далі - виконавці) та надавачів платіжних послуг. До надавачів платіжних послуг належать банки, небанківські надавачі платіжних послуг, емітенти електронних грошей, які відповідно до законодавства України мають право відкривати рахунки, електроні гаманці користувачам. Автоматизований арешт коштів/електронних грошей боржників на рахунках/електронних гаманцях, відкритих надавачами платіжних послуг, передбачає отримання інформації про рахунки/електронні гаманці боржників та накладення/зняття виконавцем арешту на/з кошти(ів)/електронні(их) гроші(ей) шляхом винесення постанов про арешт коштів/електронних грошей та про зняття арешту з коштів/електронних грошей боржника у формі електронного документа та прийняття їх до виконання надавачами платіжних послуг.

У п. 3 розділу I Порядку визначено, що суб`єктами інформаційної взаємодії за цим Порядком (далі - суб`єкти інформаційної взаємодії) є:

державне підприємство «Національні інформаційні системи», яке є адміністратором автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - адміністратор АСВП), визначеним Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 12 серпня 2016 року за № 1126/29256;

виконавці;

банки;

небанківські надавачі платіжних послуг;

емітенти електронних грошей.

Відповідно до п.4 розділу I Порядку інформаційна взаємодія згідно з цим Порядком здійснюється за допомогою прикладного програмного інтерфейсу на центральному рівні в електронному вигляді інформаційно-комунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

Регламент інформаційної взаємодії в електронному вигляді згідно з цим Порядком розробляється адміністратором АСВП.

Для запровадження інформаційної взаємодії згідно з цим Порядком адміністратор АСВП забезпечує реалізацію інтерфейсів програмування додатків (API), що є системою команд, за допомогою яких здійснюється стандартний обмін даними між суб`єктами інформаційної взаємодії.

За наявності технічних підстав, що унеможливлюють інформаційну взаємодію в електронному вигляді згідно з цим Порядком, інформація може передаватися в паперовому вигляді в порядку, передбаченому статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», з подальшим обов`язковим обміном такою інформацією в електронному вигляді в день усунення причин, що перешкоджали інформаційному обміну в електронному вигляді. У такому разі інформація надається або надсилається разом із супровідним листом, в якому зазначається причина неможливості подання інформації в електронному вигляді інформаційно-комунікаційними засобами.

Розділ ІV Порядку визначає порядок прийняття до виконання надавачами платіжних послуг постанов виконавця про зняття арешту з коштів у формі електронного документа. Так, згідно з п.1 розділу ІV Порядку Виконавець за допомогою АСВП виносить постанову про зняття арешту з коштів, постанову про скасування постанови про арешт коштів, постанову про закінчення виконавчого провадження, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанову про скасування заходів примусового виконання на підставі частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - постанови), на які накладається кваліфікований електронний підпис виконавця. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», постанову про зняття арешту з коштів виносить начальник відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, на яку накладається кваліфікований електронний підпис начальника відділу. Постанови стають доступними для завантаження надавачами платіжних послуг у день їх формування в АСВП та накладення на них кваліфікованого електронного підпису виконавця.

Згідно з п.3 розділу ІV Порядку ІСНПП негайно після отримання постанов:

формує повідомлення про прийняття постанов до виконання надавачем платіжних послуг і відправляє його до АСВП;

інформує відповідальну особу надавача платіжних послуг про необхідність виконання відповідних процедур згідно з внутрішніми правилами надавача платіжних послуг.

Про результати виконання постанов в ІСНПП формується повідомлення, що відправляється до АСВП.

У разі відмови у знятті арешту з коштів в ІСНПП формується повідомлення, де обґрунтовуються причини такої відмови, яке відправляється до АСВП.

Згідно з п.84 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163, надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про зняття арешту з коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі.

Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про зняття арешту коштів у паперовій формі, який доставлено до надавача платіжних послуг платника самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), адвокатом, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або який надійшов рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, слідчий, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Надавач платіжних послуг платника встановлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про арешт коштів, у порядку, визначеному в його внутрішніх документах.

Враховуючи викладене, Суд зазначає, що оскільки Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» є суб`єктом Порядку автоматизованого арешту коштів/електронних грошей боржників на рахунках/електронних гаманцях, відкритих надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, емітентами електронних грошей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2019 року № 1203/5, та взаємодіє з державними виконавцями в електронному вигляді інформаційно-комунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», а тому винесення виконавцем постанови про зняття арешту з коштів за допомогою АСВП та накладення на неї кваліфікованого електронного підпису виконавця є достатнім для прийняття до виконання такої постанови банком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України передбачено заборону обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Отже, перебування грошових коштів Позивача під арештом, незважаючи на винесення державним виконавцем постанови про зняття арешту з коштів, є порушенням прав Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича на розпорядження належним йому майном.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про усунення перешкод у користуванні банківським рахунком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Перадзе Романа Тарієловича - задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) усунути перешкоди в користуванні Фізичній особі-підприємцю Перадзе Роману Тарієловичу ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) банківським рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк" шляхом зняття арешту з коштів на рахунку.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Перадзе Романа Тарієловича ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05 червня 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин