РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025Справа № 910/2532/25
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ", ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 )
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (04107, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕЧЕНІЗЬКА, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 41763426) стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 500 грн. 98 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Військова частина НОМЕР_1 (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (надалі також - «Відповідач») про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 500 грн. 98 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2532/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

03.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву.

03.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву по справі №910/2532/25 задоволено, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» процесуальний строк для подання суду відзиву на позовну заяву по справі №910/2532/25, долучено відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 по справі №910/4184/23 до матеріалів справи.

07.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла відповідь на відзив.

16.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання заперечень.

16.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшли заперечення.

18.04.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшли додаткові пояснення.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.03.2025 року направлена до електронного кабінету Сторін у порядку, визначеному законом, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету Сторін.

Суд, розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» про поновлення процесуального строку для подачі заперечення по справі №910/2532/25, зазначає.

Відповідно до статті 167 Господарського процесуального кодексу України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Заперечення підписується відповідачем або його представником.

До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2025 року по справі №910/2532/25 встановлено Відповідачу строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення із урахуванням вимог ст.ст. 167, 251 ГПК України.

Як встановлено Судом, відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 була отримана уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» 07.04.2025 року о 12:19 год., що підтверджується квитанцією №3112844 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Таким чином, Відповідач повинен подати заперечення у строк по 14.04.2025 року, оскільки відповідно до ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Проте, як встановлено Судом, Відповідачем було подано заперечення по справі №910/532/25 16.04.2025 року, що підтверджується інформацією з системи «Електронний суд».

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В обґрунтування поновлення процесуального строку для подачі заперечення Відповідач зазначає, що директор ТОВ «БГМ-АГРО», ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року перебуває на військовій службі. Станом на даний момент виконує бойові завданні у Донецькій області (напрямок Костянтинівка-Часів Яр), не має можливості отримати кваліфіковану правову допомогу, та не має можливості вільного доступу до засобів зв`язку, інтернету чи інших видів комунікації.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони у справі користуються рівними процесуальними правами, серед яких право на ознайомлення з матеріалами справи, подання заяв та клопотань. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

На виконання завдання господарського судочинства, передбаченого ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, з метою забезпечення правильного, всебічного, повного, об`єктивного і своєчасного розгляду справи по суті, Суд вважає за необхідне поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» процесуальний строк для подання суду заперечення по справі №910/2532/25.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

13.08.2024 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (Постачальник) було укладено Договір про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170, умовами якого передбачено, що Постачальник зобов?язується у 2024 році поставити Замовнику продукти харчування, а саме: Мед, код ДК 021:2015 (03140000-4 «Продукція тваринництва та супутня продукція»), (далі - Товар), а Замовник - прийняти та оплатити такий Товар на умовах нього Договору. (а.с.11-16)

Найменування Товару, його асортимент, якість (ДСТУ), кількість та ціна за одиницю визначено у Специфікації (Додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.3.1 Договору ціна цього Договору становить 63 960 гривень 00 копійок (шістдесят три тисячі дев?ятсот шістдесят гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 10 660 гривень 00 копійок (десять тисяч шістсот шістдесят гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Товару Замовником безготівковим платежем, у національній валюті протягом 30 (тридцяти) календарних днів, на розрахунковий рахунок Постачальника, після пред?явлення Постачальником рахунку на оплату Товару, на підставі належним чином оформленої Постачальником та підписаної Сторонами видаткової накладної. У разі затримки бюджетного фінансування остаточний розрахунок за наданий Товар здійснюється протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати отримання Замовником коштів на свій реєстраційний рахунок.

Умовами пункту 5.1 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється партіями за письмовою заявкою Замовника, направленою Постачальнику електронною поштою. Письмова заявка направляється Замовником з електронної адреси Замовника на електронну адресу Постачальника bgm-agro@i-ua у вигляді сканованого листа в pdf-форматі. Одночасно, Замовник в телефонному режимі може повідомити Постачальника за телефоном про направлення йому письмової заявки на його електронну адресу.

Протягом 4-х годин з моменту отримання письмової заявки Замовника на свою електронну адресу Постачальник зобов`язаний направити на електронну адресу Замовника письмове підтвердження у вигляді сканованого листа в pdf--форматі за підписом уповноваженої особи Постачальника про отримання письмової заявки Замовника на поставку товару.

Сторони узгодили, що надсилання скан-копій листів в pdf-форматі та ї електродними адресами прирівнюється до обміну письмовими документами між Сторонами.

Постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійну роботу електронної пошти, визначену в даному пункті Договору.

Кінцевий термін поставки товару - до 31.12.2024 року.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків передачі Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 (одна десята) відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення передачі за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів або за відмову від передачі Товару з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Специфікацією до Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року Сторони погодили найменування товару, у кількості 800 кг, ціну, загальну суму в розмірі 63 960 грн. 00 коп. (а.с.17)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року Позивач надіслав на адресу Відповідача заявку №3603 від 15.10.2024 року на поставку меду у кількості 500 кг до 18.10.2024 року. (а.с.29)

Листом №28-2 від 28.10.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» повідомило Позивача, що не здійснило поставку товару з логістичних причин. (а.с.30)

Заявкою №4112 від 22.11.2024 року Військова частина НОМЕР_1 просила Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року здійснити поставку товару в кількості 800 кг в найкоротший термін. (а.с.32)

Так, на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 63 960 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252 грн. 95 коп., №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707 грн. 05 коп. (а.с.33-34)

Претензією №9 від 03.01.2025 р. Позивач вимагав від Відповідача сплатити штрафні санкції, що підтверджується копіями фіскальних чеків, накладної, опису вкладення у цінний лист. (а.с.35-39)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив поставку товару у строк, визначений умовами Договору. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» пеню у розмірі 3 023 грн. 78 коп. та штраф у розмірі 4 477 грн. 20 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що він не підтвердив заявку. Крім того, Відповідач просить суд врахувати невизначеність термінів фактичної поставки, а відповідно невизначеність розмірів нарахованих пені та штрафу. Позивач надав дві заявки на кількість, яка перевищує загальну кількість по договору. При цьому друга заявка №4112 від 22 листопада 2024 року, яка фактично скасовує першу заявку №3603 від 15 жовтня 2024 року, не містить чітких термінів відвантаження. Також просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 63 960 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252 грн. 95 коп., №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707 грн. 05 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств Сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.33-34)

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Умовами пункту 5.1 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється партіями за письмовою заявкою Замовника, направленою Постачальнику електронною поштою. Письмова заявка направляється Замовником з електронної адреси Замовника на електронну адресу Постачальника bgm-agro@i-ua у вигляді сканованого листа в pdf-форматі. Одночасно, Замовник в телефонному режимі може повідомити Постачальника за телефоном про направлення йому письмової заявки на його електронну адресу.

Протягом 4-х годин з моменту отримання письмової заявки Замовника на свою електронну адресу Постачальник зобов`язаний направити на електронну адресу Замовника письмове підтвердження у вигляді сканованого листа в pdf--форматі за підписом уповноваженої особи Постачальника про отримання письмової заявки Замовника на поставку товару.

Сторони узгодили, що надсилання скан-копій листів в pdf-форматі та ї електродними адресами прирівнюється до обміну письмовими документами між Сторонами.

Постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійну роботу електронної пошти, визначену в даному пункті Договору.

Кінцевий термін поставки товару - до 31.12.2024 року.

Згідно з п.5.3 Договору відвантаження товару здійснюється силами Постачальника у кількості, зазначеній у заявці Замовника. Товар повинен бути поставлений Замовнику протягом 1 (однієї) доби з дати отримання письмової заявки Замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року Позивач надіслав на електронну адресу Відповідача заявку №3603 від 15.10.2024 року на поставку меду у кількості 500 кг до 18.10.2024 року. (а.с.29)

Листом №28-2 від 28.10.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» повідомило Позивача, що не здійснило поставку товару з логістичних причин. (а.с.30)

Заявкою №4112 від 22.11.2024 року Військова частина НОМЕР_1 просила Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на виконання умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року здійснити поставку товару в кількості 800 кг в найкоротший термін. (а.с.32)

Суд звертає увагу, що факт отримання вказаних заявок не заперечувався Відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву, а тому відповідно до ч.1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи умови п.5.3 Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року, граничний строк поставки товару у кількості 500 кг Товариством з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» - 18.10.2024 року, а граничний строк поставки товару у кількості 300 кг - 25.11.2024 року, оскільки відповідно до ч.5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Проте, в порушення умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року, Відповідач здійснив поставку товару з простроченням поставки, що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252 грн. 95 коп., №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707 грн. 05 коп.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Відповідачем всупереч вимог чинного законодавства України та умов Договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року не був поставлений Позивачу товар на загальну суму в розмірі 63 960 грн. 00 коп. у кількості 500 кг у строк по 18.10.2024 року та у кількості 300 кг у строк по 25.11.2024 року.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочення з 19.10.2024 року по 22.12.2024 року у розмірі 3 023 грн. 78 коп. та штраф у розмірі 4 477 грн. 20 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року)

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків передачі Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 (одна десята) відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення передачі за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів або за відмову від передачі Товару з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 19.10.2024 року по 22.12.2024 року у розмірі 3 023 грн. 78 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку періоду прострочення зобов`язання Відповідача з поставки товару у кількості 300 кг, суми заборгованості, яка є базою для нарахування пені, оскільки товар у кількості 500 кг мав бути поставлений Відповідачем у строк по 18.10.2024 року, а у кількості 300 кг - у строк по 25.11.2024 року. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 19.10.2024 року по 22.12.2024 року у розмірі 2 403 грн. 45 коп.

Суд, перевіривши розрахунок 7% штрафу, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, на підставі п.7.3 Договору у розмірі 4 477 грн. 20 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку періоду прострочення зобов`язання Відповідача з поставки товару у кількості 300 кг, який становить з 26.11.2024 року по 22.12.2024 року, що становить менше 30 днів. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 7% штрафу у розмірі 2 798 грн. 25 коп.

В той же час, Відповідачем заявлено про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України до 1 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК).

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України Відповідач зазначав, що ТОВ «БГМ-АГРО» знаходиться у скрутному стані, має заборгованості по податкам, про що надаємо дані з електронного кабінету платника, та заборгованості по сплаті заробітної плати у зв`язку зі спадом економічної активності внаслідок повномасштабного вторгнення на територію України та перебуванням директора у лавах ЗСУ. Попри це підприємство має виробничі потужності, а саме пасіки, які у зв`язку з кліматичними особливостями та катастрофічний відтік найманих працівників з огляду на мобілізаційні заходи під час війни та постійні затримки з виплатою заробітної плати, перебувають у критичному стані, який може безповоротно погіршитися внаслідок накладання штрафних санкцій та можливого відкриття виконавчого провадження з подальшим арештом рахунку підприємства у випадку повного задоволення судом вимог Позивача.

Проте, Суд зазначає, що Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки роздруківка про наявність податкового боргу не є таким доказом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 500 грн. 98 коп. підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на користь Військової частини НОМЕР_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 2 403 грн. 45 коп. та штраф у розмірі 2 798 грн. 25 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (04107, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕЧЕНІЗЬКА, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 41763426) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ", ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 2 403 (дві тисячі чотириста три) грн. 45 коп., штраф у розмірі 2 798 (дві тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 2 099 (дві тисячі дев`яносто дев`ять) грн. 82 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення:26 травня 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин