ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" травня 2025 р. м. Київ

Справа № 911/3341/24

Господарський суд Київської області у складі:

cудді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» до Калинівської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії, за участі представників від:

позивача Руденко Г.Б. (керівник), Кобилянський В.А. (ордер АА №1250027 від 11.12.2024);

відповідача Титикало Р.С. (ордер ВІ №1735608 від 12.03.2025)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я» (далі позивач, ТОВ «Забір`я») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Калинівської селищної ради (далі відповідач, Калинівська СР) та просить суд (з урахуванням нової редакції позовної заяви):

- визнати протиправною бездіяльність Калинівської СР в частині прийняття розгляду та прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ТОВ «Забір`я» від 19 липня 2024 року про викуп земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:022:0110, :02:022:0109, :01:029:0022, :01:030:0011, :01:028:0030 та :04:005:0018;

- зобов`язати Калинівську СР прийняти рішення про передачу у власність ТОВ «Забір`я» шляхом викупу земельних ділянок з цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами: :02:022:0110 площею 6,1095га; :02:022:0109 площею 8,5995га; :01:029:0022 площею 3,6255га; :01:030:0011 площею 39,3507га; :01:028:0030 площею 2,2383га; :04:005:0018 площею 14,5596га.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка загальною площею 74,5га, яка належать йому на праві постійного користування на підставі державного акту від 26.12.2001 серії ІІ-КВ №000184-265, поділена на спірні земельні ділянки та з метою отримання таких земельних ділянок у приватну власність він звернувся до відповідача з клопотанням від 19.07.2024 про викуп земельних ділянок, яке Калинівською СР не розглянуто в установленому порядку (а.с.1-6).

До заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем включено клопотання про витребування у відповідача технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 16.10.2023, що виконана ТОВ «ГеоБуд 2000».

В обґрунтування поданого клопотання позивач посилався на те, що замовником такої технічної документації є саме відповідач, тому позивач позбавлений можливості надати належним чином завірену копію такого документу в підтвердження обставин, зазначених у позові (а.с.40-41).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.12.2024: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено проведення підготовчого засідання на 20.01.2025 о 16:00; визнано явку сторін обов`язковою; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов (а.с.54-56).

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 27.12.2024 о 21:00, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.57-58).

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня 30.12.2024 (в силу ч.4 ст.116 ГПК України, оскільки 28-29.12 неробочі дні).

10.01.2025 відповідач, з дотриманням встановленого судом строку, через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити (а.с.60-62).

Відхиляючи заявлені вимоги відповідач посилається на те, що:

- право постійного користування земельною ділянкою ВАТ «Забір`я» припинено внаслідок укладення договору оренди від 19.06.2008 між такою особою та Данилівською сільською радою Васильківського району Київської області;

- рішенням 10-ї сесії V скликання Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 12.07.2007 №920 скасовано рішення Данилівської сільської ради від 26.01.2001 «Про надання в постійне користування земельних ділянок ВАТ «Забір`я»;

- відповідно до рішення Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області №1608-31-VІІ від 15.03.2019 позивачу відмовлено в поновлені договору оренди від 19.06.2008, зобов`язано позивача повернути у комунальну власність земельну ділянку, у зв`язку із закінченням строку оренди;

- станом на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» право постійного користування позивача та оренда земельної ділянки припинені;

- в межах спірних земельних ділянок знаходиться водний об`єкт загальною площею 43,5403га, тому продаж їх позивачу суперечить законодавству.

16.01.2025 позивач, до встановлення судом строку для подання відповідної заяви по суті, через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив (а.с.83-85), у якій вказує, що:

- припинення права постійного користування у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою, таке право не може припинятись за рішенням органу місцевого самоврядування;

- поділ земельної ділянки на частини не змінює обсяг прав попереднього землекористувача, що набуті у встановленому законом порядку;

- громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше надане їм в установлених законодавством випадках право користування земельною ділянкою, за відсутності підстав, встановлених законом;

- спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення, тому ст.59 ЗК України не може бути застосована, окрім того, позивач не претендує на їх безоплатне отримання.

20.01.2025 судом прийнято ухвали, занесені до протоколу підготовчого засідання (а.с.91-92) з підстав, вказаних в ухвалі від 05.02.2025 (а.с.106-111), якими: прийнято відповідь на відзив та встановлено відповідачу строк для подання заперечення; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, яке включено до тексту заяви про усунення недоліків позовної заяви; зобов`язано позивача викласти заявлене клопотання про закриття провадження у справі у письмовій формі; встановлено строк відповідачу для подання заперечень щодо такого клопотання; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14:30 05.02.2025.

05.02.2025 від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача копії технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 16.10.2023 (а.с.94-95).

В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на те, що земельні ділянки, які позивач вимагає передати у власність, утворилися в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:030:0002 на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Втім, позивач позбавлений можливості самостійно отримати копію такої документації, оскільки її замовником є відповідач, а в листі Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області від 30.01.2025 вих.№29-10-0.331-772/2-25 повідомлено про відсутність на зберіганні відповідної технічної документації.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.02.2025 судом: задоволено клопотання ТОВ «Забір`я» про витребування доказів (вх.№964/25 від 05.02.2025); витребувано у Калинівської СР належним чином засвідчену копію технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виконану Товариством з обмеженою відповідальністю «ГеоБуд 2000», про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:030:0002 площею 74,4831га, затверджену рішенням Калинівської СР від 05.12.2023 №516-31-VIII; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 15:00 12.03.2025 (а.с.106-111).

25.02.2025 через систему «Електронний суд» у визначений судом строк від відповідача надійшли витребувані судом докази (а.с.114-138).

12.03.2025 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.03.2025 призначено підготовче засідання на 31.03.2025 о 15:00 (а.с.140).

Зазначена ухвала доставлена до електронного кабінету сторін 24.03.2025 о 22:55, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.141-142).

Ухвалами від 31.03.2025, які занесені до протоколу (а.с.150-152), судом: відмовлено у задоволені клопотання позивача про оголошення перерви для подання доказів наявності права власності на майно, що знаходиться на земельних ділянках; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2025 о 16:00.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Забір`я» про оголошення перерви в підготовчому засіданні, оскільки наведені позивачем обставини не є підставою для оголошення у ньому перерви згідно ч.5 ст.183 ГПК України. Окрім того, позивач не був позбавлений можливості, у строк встановлений ч.2 ст.80 ГПК України, разом із позовною заявою подати такі документи. Також, слід зазначити, що позивач взагалі не посилався на відповідну обставину, заявляючи вимоги у даній справі.

Підготовче провадження закрито у відповідності з п.3 ч.1 ст.185 ГПК України, у зв`язку із виконанням завдань підготовчого провадження.

11.04.2025 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказу, в якому Калинівська СР просила долучити до матеріалів справи рішення Калинівської СР від 11.04.2025 №743-52-VIII (а.с.154-155).

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що необхідність у поданні такого доказу спричинена прийняттям Калинівською СР рішення вже після подання заяви по суті, тобто закінчення встановленого строку. Однак, відповідач вважає, що такий доказ безпосередньо стосується предмету спору у даній справі.

11.04.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 16:00 14.04.2025, на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника позивача адвоката Кобилянського В.А. в іншому судовому процесі (а.с.163).

Ухвалами від 14.04.2025, які занесені до протоколу судового засідання: задоволено клопотання відповідача та прийнято доказ, поданий разом із клопотанням від 11.04.2024 про поновлення строку на подання доказу; судове засідання на підставі ч.1 ст.216 ГПК України відкладено на 07.05.2025 о 15:00, враховуючи неможливість явки представника позивача в судове засідання з причин, які визнані поважними (а.с.168-169).

Задовольняючи клопотання про прийняття доказу, наданого відповідачем, суд виходив з того, що відповідний доказ наданий на підтвердження обставини, які мала місце вже після закінчення строку, встановленого ч.3 ст.80 ГПК України для подання доказів відповідачем,

Ухвалою від 14.04.2025 позивача повідомлено про відкладення судового засідання на 07.05.2025 о 15:00 (а.с.171).

Така ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 14.04.2025 о 19:39, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.172).

В судовому засіданні 07.05.2025 розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступне слово учасників справи та ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 14:00 14.05.2025 (а.с.173-174).

14.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказу - витягу з рішення Калинівської СР від 13.05.2025 №761-54- VIII (а.с.176-177).

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що необхідність у поданні такого доказу спричинена прийняттям 13.05.2025 Калинівською С.Р. рішення, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в комунальну власність земельних ділянок, які позивач бажає викупити зі зміною їх цільового призначення з існуючого «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» на «для експлуатації та догляду за водними об`єктами». Відповідач посилається на те, що такий доказ не міг бути наданий разом із заявою по суті, оскільки на відповідний момент не існував.

Ухвалою від 14.05.2025, яка занесена до протоколу судового засідання: задоволено клопотання відповідача та прийнято доказ, поданий разом із клопотанням від 11.04.2024 про поновлення строку на подання доказу.

Задовольняючи клопотання про прийняття доказу, наданого відповідачем, суд виходив з того, що відповідний доказ фактично наданий на підтвердження обставини, яка мала місце після закінчення строку, встановленого відповідачу ч.3 ст.80 ГПК України для подання доказів, тому причини не подання його у встановлений законом строк є поважними

Під час розгляду справи по суті позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 19.07.2024 №65, у якому просив прийняти рішення про продаж земельних ділянок за нормативною грошовою оцінкою з розстроченням платежу на 10 років, а саме з кадастровими номерами: :02:022:0110 площею 6,1095га; :02:022:0109 площею 8,5995га; :01:029:0022 площею 3,6255га; :01:030:0011 площею 39,3507га; :01:028:0030 площею 2,2383га; :04:005:0018 площею 14,5596га (а.с.23-24).

В обґрунтування поданого клопотання позивач посилався на те, що є постійним користувачем земельної ділянки площею 74,5га на підставі державного акту від 26.12.2001 серії ІІ-КВ №000184-265, яка в подальшому поділена на спірні земельні ділянки та просив укласти з ним договори купівлі-продажу земельних ділянок на умовах, визначених у відповідному клопотанні.

Листом від 10.09.2024 №1625/02-20 Калинівська СР повідомила позивача про прийняття рішення, зафіксовано у протоколі від 30.08.2024 №14 засідання постійної комісії Калинівської СР VIII скликання з питань містобудування, архітектури, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, яким відмовлено ТОВ «Забір`я» у надані дозволу на викуп відповідних земельних ділянок (а.с.25-27).

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач посилався на не виконання відповідачем як органом місцевого самоврядування своїх обов`язків щодо розгляду поданого клопотання та прийняття рішення про надання ТОВ «Забір`я» дозволу на викуп вищевказаних земельних ділянок та вважав таку бездіяльність відповідача протиправною

Під час розгляду справи рішенням Калинівської СР від 11.04.2025 №743-52-VIII ТОВ «Забір`я» відмовлено у надані дозволу на викуп відповідних земельних ділянок (а.с.158-159).

Прийняте рішення мотивовано відсутністю у позивача права постійного користування та оренди на спірні земельні ділянки, станом на момент набрання чинності п.61 «Перехідних положень» Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Як визначено ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як визначено у п.7.11 постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі №909/1046/23: предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів; кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У постанові від 26.10.2022 у справі №229/1026/21 Велика Палата Верховного Суду визначили що ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, окрім суб`єктного складу сторін є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У відповідній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п.п.58,59 постанови від 16.02.2021 у справі №910/2861/21: під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі: визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору; публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (п.10 ч.1 ст.20 ГПК України).

Як визначено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у т.ч., як визначено п.4 цієї статті, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Також, в силу п.п.1-3 ч.1 ст.4 КАС України: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У справі, що розглядається, спір виник між юридичною особою і органом місцевого самоврядування, який є суб`єктом владних повноважень, з приводу бездіяльності цього органу, допущеної ним під час виконання публічно-владних управлінських функцій щодо вирішення земельних питань відповідно до закону.

Разом з тим, спір набуває приватноправового характеру, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. У постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, 27.11.2018 у справі №820/3534/17, 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Поряд з цим, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17).

У постанові від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що: за своїм змістом земельний спір, що виник унаслідок користування та розпорядження органом місцевого самоврядування земельною ділянкою комунальної власності, є складним і комплексним із правової точки зору; під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність ці органи, з одного боку, перебувають у статусі суб`єкта владних повноважень, а з іншого - реалізують право власності на землю територіальної громади; таке рішення, як правовий акт індивідуальної дії, є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею в суб`єктів приватного права.

Як вказано у п.7.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Тобто, якщо в результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, який виконує владно-розпорядчу функцію порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосуватиметься приватноправових відносин і підлягатиме розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Водночас, як випливає з встановлених обставин цієї справи, жодного спору про право у даному випадку не виникло, оскільки спірні правовідносини, виходячи із змісту позовної заяви, виникли на етапі звернення позивача з відповідним клопотанням і рішень, які б зачіпали цивільні права позивача, Калинівська СР до моменту звернення з позовом до суду не приймала, а ТОВ «Забір`я» позовних вимог стосовно оскарження таких рішень у цій справі не заявляла. Тобто спір між сторонами на момент звернення до суду мав характер публічно-правового, а не приватноправового. Поряд з цим, позивач під час розгляду справи не змінював ні підстави, ні предмету спору або його підстав; рішення відповідача, що прийнято вже під час розгляду справи, не оскаржував.

При цьому, при вирішенні питання щодо віднесення відповідного спору саме до компетенції адміністративних судів судом враховано також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 08.02.2021 у справі №335/10579/16-а, за яким вимоги, які заявлені у справі №911/3341/24 (визнання дій протиправним в частині не вирішення питання щодо розгляду поданого клопотання про викуп земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії) підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.231, ст.ст.232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі.

2. Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 28.05.2025.

Суддя А.Р. Ейвазова