ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м. Дніпро Справа № 912/3030/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від ТОВ "Маркхолдер": Гриценко Ю.В. (поза межами суду) адвокат;

від ОСОБА_1 : не з`явився;

від ОСОБА_2 : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 (повне рішення складено 12.11.2024, суддя Коваленко Н.М.) у справі № 912/3030/19

за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ЦЕФЕЙ", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича, м. Знам`янка, Кіровоградська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер", м. Запоріжжя

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- ОСОБА_1 , м. Кропивницький

- ОСОБА_2 , с. Підгайці, Кропивницький район, Кіровоградська область

про заборону використання знаків для товарів та послуг,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ "Маркхолдер" з вимогою заборонити ФОП Лимаренку В.В. використання торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", шляхом демонтажу вивіски, логотипів та обладнання з позначенням знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у ювелірному магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено незаконне використання ФОП Лимаренком В.В. торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за місцем здійснення господарської діяльності шляхом нанесення його на вивіску ювелірного магазину, що розташовується в місті Кропивницькому за адресою: вул. Велика Перспективна, буд. 47/16, оскільки відповідачем не укладено відповідних ліцензійних договорів з власником знаку - ТОВ "Маркхолдер".

За заявами №б/н від 23.07.2024 ТОВ "Маркхолдер" та №б/н від 01.08.2024 АТ "ЦЕФЕЙ" (в порядку ст. 52 ГПК України) господарський суд ухвалою від 01.08.2024 здійснив заміну позивача - ТОВ "Маркхолдер" на його правонаступника АТ "ЦЕФЕЙ". Залучив ТОВ "Маркхолдер" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 позов задоволено повністю.

Заборонено Фізичній особі-підприємцю Лимаренку Володимиру Володимировичу (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО, що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.06.2010 шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення, під час пропонування для продажу та/або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер" (код ЄДР 42772934, вул. Рекордна, 26Г, м. Запоріжжя, 69019) 1 921,00 грн судового збору та 19 612,80 грн судових витрат на судову експертизу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі №912/3030/19 повністю і залишити позовну заяву без розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що місцевим судом неправильно надано правову кваліфікацію відносинам, оскільки не враховано, що нанесення торгівельної марки на вивіску та застосування торгівельної марки (в т. ч. нанесеної на вивіску) під час пропонування для продажу та/або продажу товару для якого торгівельну марку зареєстровано є самостійними способами використання торгівельної марки, яким відповідають ефективні способи захисту щодо заборони нанесення торгівельної марки на вивіску, та щодо заборони застосування торгівельної марки (в т. ч. демонтаж вивіски, пов`язаної з торгівельною маркою) під час пропонування для продажу та/або продажу товару для якого торгівельну марку зареєстровано; неправильно визначено, що заборона нанесення торгівельної марки на вивіску відповідає характеру порушеного права відносно використання торгівельної марки у спосіб застосування нанесеної на вивіску торгівельної марки під час пропонування та продажу товару, для якого торгівельну марку зареєстровано (абз. 2 ч. 4 ст. 16 Закону України Про знаки для товарів і послуг). Таким чином, місцевим судом порушено норми процесуального права ч. ч. 1, 2 ст. 2, ч. 2 ст. 4 ГПК України, а також порушено норми матеріального права абз. 1 ч. 4 ст. 16 Закону України Про знаки для товарів і послуг та абз. 2 ч. 4 ст. 16 Закону України Про знаки для товарів і послуг.

01.08.2024 до суду через систему "Електронний суд" була подана заява про відвід судді Коваленко Н. М. у справі №912/3030/19. В заяві про відвід від 01.08.2024 вказано про таке: По справі №912/3030/19 було призначено підготовче судове засідання на 01.08.2024 о 12.40, яке було розпочато з затримкою. Під час розгляду підготовчого засідання у справі №912/3030/19 обговорювалося, зокрема, процесуальне питання в порядку ст. 52 ГПК України щодо заміни позивача ТОВ Маркхолдер його правонаступником АТ Цефей. Вказані особи участі у підготовчому засіданні призначеному на 01.08.2024 о 12.20 у справі №912/3030/19 не приймали. За результатами обговорення, зокрема, процесуального питання в порядку ст. 52 ГПК України щодо заміни позивача ТОВ Маркхолдер його правонаступником АТ Цефей було оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі №912/3030/19 на 01.08.2024 о 17.00. Випадку, передбаченого ч. 5 ст. 183 ГПК України для оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі №912/3030/19 на 01.08.2024 о 17.00 судом не наведено.

Місцевий суд ухвалою від 01.08.2024 у справі №912/3030/19 у задоволенні заяв про відвід судді відмовив. Скаржник зазначає, що місцевим судом належної оцінки доводам наведеним у заяві про відвід від 01.08.2024 не надано. При цьому, питання про відвід у справі №912/3030/19 всупереч вимогам ч. 3 ст. 39 ГПК України не передано на розгляд іншому судді. За таких обставин, судом першої інстанції справу розглянуто неповноважним складом суду, якому було заявлено відвід з обґрунтованих підстав.

На переконання скаржника, суд не дотримався вимог п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України та ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки не постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. При цьому, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при винесенні протокольної ухвали від 01.08.2024 про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 01.08.24 на 17.00. Місцевим судом всупереч вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 120, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 216 ГПК України ухвала, якою повідомлено учасників справи, які не прибули про судове засідання 01.08.24 на 17.00 не виносилась. З протоколу судового засідання підсистеми ВКЗ від 01.08.2024 не вбачається передбачених ч. 5 ст. 183 ГПК України підстав для оголошення перерви у підготовчому засіданні. Також місцевим судом в протоколі судового засідання підсистеми ВКЗ від 01.08.2024 не наведено мотивів для оголошення перерви у підготовчому засіданні терміном - чотири години. Таким чином, місцевий суд не дотримався вимог ч. ч. 2, 4 ст. 120, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 216 ГПК України та ч. 5 ст. 183 ГПК України, оскільки виніс протокольну ухвалу від 01.08.2024 про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 01.08.24 на 17.00, не виконавши свій обов`язок щодо своєчасного вирішення спору.

Апелянт зазначає, що суд залишив поза увагою, що заміна позивача у цьому спорі процесуальним правонаступником АТ "Цефей" саме за заявою ТОВ "Маркхолдер" призвела до автоматичної втрати останнім статусу учасника спірних правовідносин, пов`язаних із захистом майнових прав власника торгової марки, а тому рішення суду, ухвалене у цьому спорі, не впливає безпосередньо на його права та обов`язки. Таким чином, місцевий суд не дотримався вимог статті 50 ГПК України, оскільки виніс ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2024 в частині залучення ТОВ Маркхолдер до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача на права чи обов`язки якого рішення суду у справі не може вплинути.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича.

Не погодившись з рішенням суду, через систему Електронний суд, Фізична особа-підприємець Лимаренко Володимир Володимирович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі №912/3030/19 в частині розподілу судових витрат і ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у розподілі понесених ТОВ "Маркхолдер" судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 1921,00 грн. та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у справі в сумі 19612,80 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича.

Скаржник зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував у подібних правовідносинах на порушення вимог ст. 50 ГПК України, які допускалися Центральним апеляційним господарським судом при залучені ТОВ Маркхолдер до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивач (постанови Верховного Суду від 27.02.2024 у справі №912/164/20, від 07.05.2024 у справі №912/3033/19, від 30.05.2024 у справі №912/3032/19). Таким чином, ТОВ "Маркхолдер" неправомірно набув у справі №912/3030/19 процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, тому судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1921,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у справі в сумі 19612,80 грн, понесені ТОВ "Маркхолдер" розподілу не підлягають.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.

Від АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ЦЕФЕЙ" до ЦАГС надійшов відзив на апеляційні скарги третьої особи - ОСОБА_1 та Відповідача -Лимаренко Володимира Володимировича на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі №912/3030/19, яким просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та Лимаренка Володимира Володимировича на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 року у справі №912/3030/19 залишити без задоволення в повному обсязі, зазначене рішення суду без змін. Судові витрати стягнути із скаржників.

Відзив позивача обґрунтований наступним.

Відповідач як фізична особа - підприємець з основним видом економічної діяльності - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, здійснював свою діяльність в ювелірному магазині незаконно використовуючи позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Незаконне використання полягало в тому, що під час пропонування до продажу та продажу ювелірних виробів в магазині Відповідач використовував позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на вивісці магазину та під час продажу ювелірних виробів, без дозволу власника торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто, без укладання відповідного ліцензійного договору. При цьому, Відповідач пояснював таке використання тим, що на вивісці зображено твір образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на використання якого в нього є дозвіл у вигляді укладеного ліцензійного договору від 02.01.2019 року з авторами твору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які були залучені третіми особами по даній справі. Використання торговельного знаку полягає у вигляді нанесення позначення на вивіску ювелірного магазину за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 47/16, в якому реалізовувалися вироби, та при пропонуванні до продажу ювелірних виробів. Також у касових документах при продажу ювелірних товарів вибуло зазначено УКРЗОЛОТО. Господарську діяльність за місцем розташування ювелірного магазину здійснював саме Відповідач, про що свідчать наявні у справі матеріали. Використанням знаку для товарів та послуг, згідно з ч. 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», визнається в т.ч. нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку, з метою пропонування для продажу, застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Отже, Відповідачем порушено майнові права власника торгового знаку УКРЗОЛОТО за захистом яких звернувся Позивач, посилаючись на ст.ст.16, 420, 424, 426, 432, 492, 495 ЦК України.

Позивач вважає достатнім способом і таким, що відповідає належному заборонити Фізичній особі-підприємцю Лимаренко Володимиру Володимировичу використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО, що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010 шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення, під час пропонування для продажу та/ або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

Щодо доводів апелянта, що місцевим судом справу розглянуто неповноважним складом суду, якому було заявлено відвід з обґрунтованих підстав, то такі доводи позивач вважає безпідставними та надуманими. Проаналізувавши доводи заявника в заяві про відвід від 01.08.2024 та норми чинного Господарського процесуального кодексу України, що регулюють вказані питання, зазначаємо, що в даному випадку заявником не підтверджено належними та допустимими доказами існування об`єктивних обставин, які свідчать про пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи, що є підставою для відводу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 39 ГПК України) Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. З матеріалів справи вбачається, що заява про відвід судді від 01.08.2024 року була розглянута суддею саме в день судового засідання - 01.08.2024 року, про що свідчить відповідна ухвала.

Щодо доводів про порушення місцевим судом норм процесуального права п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України та ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України при винесенні протокольної ухвали від 01.08.2024 про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду від 01.08.2024 року позивач зазначає, що 23.07.2024 року ТОВ «Маркхолдер» і АТ «Цефей» подано сумісну заяву, в якій просили суд: здійснити у справі №912/3030/19 процесуальне правонаступництво Позивача. Оголосити перерву для належної реалізації АТ «Цефей» процесуальних прав в якості Позивача, зокрема, можливого уточнення, зміни предмету або підстав позовних вимог. Розгляд клопотання провести без участі представників ТОВ «Маркхолдер» та АТ «Цефей». Тобто, як АТ «Цефей» так і ТОВ «Маркхолдер» було чітко визначена позиція з приводу розгляду клопотання без їх участі та оголосити перерву у справі. Також 31.07.2024 до суду через систему "Електронний суд" від ТОВ «Маркхолдер» надійшли заперечення на клопотання (заяву) Відповідача №б/н від 31.07.2024. У запереченні ТОВ «Маркхолдер» щодо повернення сумісної заяви ТОВ «Маркхолдер» та АТ «Цефей» про заміну сторони без розгляду зазначено про таке - на її розгляді та задоволенні судом (сумісної заяви) наполягаємо, заяву підтримуємо. Згідно з ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Отже, відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою 01.08.2024 господарським судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17:00 - 01.08.2024, про що відповідне повідомлення було направлене всім учасникам справи. Разом з цим, всі учасники справи скористалися своїм безумовним правом брати участь у такому засіданні на власний розсуд. Доводи скаржника ніяким чином не впливають на зміст протокольної ухвали про перерву та взагалі незрозуміло підстави та мотиви оскарження такої ухвали.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Маркхолдер» був власником свідоцтва на торговий знак «УКРЗОЛОТО» до 27 жовтня 2021 року, подав до суду позов в даній справі, сплатив судовий збір, витрати на експертизу, поніс витрати на правничу допомогу у справі і тому має право отримати відшкодування цих витрат, що дозволяє статус третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог у справі. Відповідно до ст. 50 ГПК України - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Суд першої інстанції не змінив статус ТОВ «Маркхолдер», а окремо залучив його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, що узгоджується з нормами ГПК України.

Попередній розрахунок судових витрат АТ «Цефей» під час апеляційного розгляду справи складається з наступного: витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Докази на підтвердження витрат на правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції будуть надані суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення апеляційним судом.

Від ТОВ "Маркхолдер" до ЦАГС надійшов відзив на апеляційні скарги третьої особи - ОСОБА_1 та Відповідача - ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі №912/3030/19, яким просить: апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 року у справі №912/3030/19 залишити без задоволення в повному обсязі, зазначене рішення суду без змін. Судові витрати стягнути із скаржників.

Відзив ТОВ "Маркхолдер" обґрунтований наступним.

Щодо доводів апеляційної скарги Відповідача - ОСОБА_3 , то суд першої інстанції правомірно стягнув судові витрати з Відповідача на користь ТОВ «Маркхолдер». Відповідно до ст. 50 ГПК України - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч. 13 ст. 129 ГПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. ТОВ «Маркхолдер» подало заяву про розподіл судових витрат, яка була врахована судом першої інстанції.

З доводами ОСОБА_1 ТОВ «Маркхолдер» не погоджується, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що Відповідач, як фізична особа - підприємець з основним видом економічної діяльності - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, здійснював свою діяльність в ювелірному магазині незаконно використовуючи позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». При цьому, Відповідач пояснював таке використання тим, що на вивісці зображено твір образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на використання якого в нього є дозвіл у вигляді укладеного ліцензійного договору від 02.01.2019 року з авторами твору Білим Д.Б., ОСОБА_2 , які були залучені третіми особами по даній справі. Згідно висновку №3654/20-53/20441/20-53 від 18.08.2020 експерта за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності: - позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 », що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаком для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зареєстрованим за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010 щодо тих самих та споріднених товарів і послуг, визначених у Додатку до Висновку; - позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є використанням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010; - позначення (написи) " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", які розташовані на вивісках ювелірного магазину на будівлі за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 47/16 є відтворенням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010.Використанням знаку для товарів та послуг, згідно з ч. 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», визнається в т.ч. нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку, з метою пропонування для продажу, застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Отже, Відповідачем порушено майнові права власника торгового знаку УКРЗОЛОТО за захистом яких звернувся Позивачем, посилаючись на ст.ст.16, 420, 424, 426, 432, 492, 495 ЦК України. Тому, достатнім способом і таким, що відповідає належному способу захисту є вимоги Позивача заборонити Фізичній особі-підприємцю Лимаренко Володимиру Володимировичу використовувати будь-якими шрифтами та алфавітами позначення УКРЗОЛОТО, що є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010 шляхом нанесення такого позначення на вивіски та їх розміщення, під час пропонування для продажу та/або продажу продукції 14 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

Щодо доводів апелянта, що місцевим судом справу розглянуто неповноважним складом суду, якому було заявлено відвід з обґрунтованих підстав, то ТОВ "Маркхолдер" вважає такі доводи безпідставними та надуманими, оскільки суд якщо доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. З матеріалів справи вбачається, що заява про відвід судді від 01.08.2024 року була розглянута суддею саме в день судового засідання - 01.08.2024 року, про що свідчить відповідна ухвала.

Щодо доводів про порушення місцевим судом норм процесуального права при винесенні протокольної ухвали від 01.08.2024 про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду від 01.08.2024 року, то 23.07.2024 року ТОВ «Маркхолдер» і АТ «Цефей» подано сумісну заяву в якій просили суд: здійснити у справі №912/3030/19 процесуальне правонаступництво Позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркхолдер» на його правонаступника - Акціонерне товариство «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ЦЕФЕЙ», змінивши процесуальний статус ТОВ «Маркхолдер» з Позивача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача. Оголосити перерву для належної реалізації АТ «Цефей» процесуальних прав в якості Позивача, зокрема, можливого уточнення, зміни предмету або підстав позовних вимог. Розгляд клопотання провести без участі представників ТОВ «Маркхолдер» та АТ «Цефей». Також 31.07.2024 до суду через систему "Електронний суд" від ТОВ «Маркхолдер» надійшли заперечення на клопотання (заяву) Відповідача №б/н від 31.07.2024. У запереченні ТОВ «Маркхолдер» щодо повернення сумісної заяви ТОВ «Маркхолдер» та АТ «Цефей» про заміну сторони без розгляду зазначено про таке - на її розгляді та задоволенні судом (сумісної заяви) наполягаємо, заяву підтримуємо. Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у клопотанні про залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою 01.08.2024 господарським судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17:00 - 01.08.2024, що не заборонено нормами ГПК України. Оголошенням перерви у судовому засіданні передбачається можливість слухання справи у цьому ж судовому засіданні. Закон не встановлює, скільки разів суд може переносити засідання. Скаржник зазначає про те, що судом не вказано, чому ним оголошена така коротка перерва на 4 години. Але, така коротка перерва пояснюється тим, що справа перебувала на розгляді в суді 5 років, оскільки Відповідач і треті особи на стороні Відповідача затягували час її розгляду, постійно заявляючи відводи суду, експерту, надаючи різні правові позиції та нові документи, Відповідач заявив клопотання про проведення додаткової експертизи, яку потім не сплатив.

Рішення суду в цій справі дійсно має значення для ТОВ «Маркхолдер», оскільки майбутнє ухвалене рішення у цій справі буде встановлювати/спростовувати факт, період, особу стосовно незаконного використання торгового знаку, коли саме ТОВ «Маркхолдер» був власником свідоцтва. В свою чергу, рішення щодо цих обставин має преюдиціальне значення для іншої справи №912/3817/19 за позовом ТОВ «Маркхолдер» до ОСОБА_3 про стягнення збитків в розмірі 120 000 грн. за незаконне використання торгового знаку «УКРЗОЛОТО» протягом 2019-2020 років (коли ТОВ «Маркхолдер» був власником свідоцтва на торговий знак), яка зупинена господарським судом Кіровоградської області до прийняття остаточного рішення по даній справі №912/3030/19. Більш того, враховуючи наслідки залучення/незалучення ТОВ «Маркхолдер» зазначаємо, що при залученні третьою особою ТОВ «Маркхолдер» права чи інтереси інших осіб не порушуються та не зачіпаються, судом першої інстанції дотримано порядок залучення третіх осіб і враховано можливі наслідки їх не залучення. Крім цього, як вже зазначалося, саме ТОВ «Маркхолдер» поніс судові витрати щодо сплати судового збору та проведення експертизи та має право на їх відшкодування.

Попередній розрахунок судових витрат ТОВ «Маркхолдер» під час апеляційного розгляду справи складається з наступного: витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Докази на підтвердження витрат на правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції будуть надані суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення апеляційним судом.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.12.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Чередко А.Є., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 912/3030/19. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 912/3030/19.

16.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №2/25 від 07.01.2025 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з тим, що справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності не відносяться до категорії справ, щодо яких визначено спеціалізацію судді Чередка А.Є.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.01.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 07.05.2025 об 11 год. 20 хв.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича об`єднано в одне провадження з апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 07.05.2025 об 11 год. 20 хв.

14.01.2025 від ОСОБА_1 до ЦАГС надійшла заява про відвід, якою просить відвести від розгляду справи 912/3030/19 суддів Центрального апеляційного господарського суду Чус О. В., Кощеєв І. М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2025 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Чус О.В., Кощеєва І.М. від розгляду справи №912/3030/19. Заяву ОСОБА_1 , про відвід суддів Чус О.В., Кощеєва І.М. від розгляду справи №912/3030/19 для вирішення питання про відвід, передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.32 ГПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 року для розгляду заяви про відвід суддів у даній справі визначена суддя Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025 (суддя Верхогляд Т.А.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Центрального апеляційного господарського суду: Чус О.В. та Кощеєва І.М. від розгляду справи №912/3030/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2025 зупинено апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі №912/3030/19 та повернення матеріалів справи з Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 912/3030/19 від 06.02.2025 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2024 в частині заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво), яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 912/3030/19, - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 поновлено провадження у справі 912/3030/19. Розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 призначено у судовому засіданні на 07.05.2025 року об 11:20 год.

02.05.2025 від ОСОБА_3 до ЦАГС надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає про те, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 50 ГПК України національний суд в ухвалі суду про залучення колишнього позивача ТОВ «Маркхолдер» до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не зазначив, на які права чи обов`язки ТОВ Маркхолдер та яким чином може вплинути рішення суду у справі. На суворому дотриманні вимог ч. 4 ст. 50 ГПК України в питанні залучення колишнього позивача ТОВ «Маркхолдер» до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача неодноразово наголошував Верховний Суд в постановах від 27.02.2024 у справі №912/164/20, від 07.05.2024 у справі №912/3033/19, від 30.05.2024 у справі №912/3032/19. ФОП Лимаренко В. В. в заяві від 31.07.2025 посилався на правові позиції Верховного Суду, зазначені у постановах від 27.02.2024 у справі №912/164/20, від 07.05.2024 у справі №912/3033/19, від 30.05.2024 у справі №912/3032/19. В той же час національний суд не звернув уваги на вказані посилання та в ухвалі суду про залучення колишнього позивача ТОВ «Маркхолдер» до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не навів обґрунтування не врахування зазначених правових позиції Верховного Суду.

05.05.2025 від позивача до ЦАГС надійшла заява, якою просить провести розгляд справи 07.05.2025 року по справі №912/3030/19 без участі представника Позивача - АТ «ЦЕФЕЙ». Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 року у справі № 912/3030/19 залишити без задоволення в повному обсязі, зазначене рішення суду без змін. Судові витрати стягнути із скаржників.

У судове засідання 07.05.2025 з`явився представник ТОВ Маркхолдер. Інші учасники справи правом участі в судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними матеріалами справи (т. 7, а.с. 199-201).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги вищезазначені приписи, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційних скарг, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились.

У судовому засіданні представник ТОВ Маркхолдер заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні 07.05.2025 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи.

ТОВ "Маркхолдер" належало право власності на торговий знак " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - Торговий знак), що зареєстрований, зокрема, для категорії товарів "Ювелірні вироби" (клас 14 Міжнародний класифікатор товарів та послуг). Право власності на знак засвідчується свідоцтвом №124382, зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.06.2010.

У відповідності до інформації, опублікованої у виданні в сфері інтелектуальної власності "Промислова власність" Бюлетень №19, 2019, ТОВ "Маркхолдер" було власником Торгового знаку згідно рішення №25921.

ТОВ "Маркхолдер" стало відомо про незаконне використання Торгового знаку шляхом нанесення його на вивіску ювелірного магазину, що розташовується в АДРЕСА_1 . За місцем розташування наведеного ювелірного магазину, господарську діяльність з продажу ювелірних виробів здійснював ФОП Лимаренко В.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ). На підтвердження зазначеного ТОВ "Маркхолдер" надано копію розрахункової квитанції серії АВБ №015402 від 25.10.2019 та фото розміщення вивіски за місцем розташування торгової точки.

За твердженням ТОВ "Маркхолдер" в порушення вимог законодавства, не уклавши відповідних ліцензійних договорів з власником знаку - ТОВ "Маркхолдер", відповідач незаконно використовує його за місцем здійснення господарської діяльності, тому права ТОВ "Маркхолдер" щодо виключного права використання Товарного знаку (зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг) - відповідачем порушені.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ТОВ "Маркхолдер" до суду з позовом.

При цьому, відповідач стверджував, що вивіска з позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 " є твором образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016, виданого на ім`я авторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно висновку №3654/20-53/20441/20-53 від 18.08.2020 експерта за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності:

- позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаком для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зареєстрованим за свідоцтвом України № НОМЕР_2 щодо тих самих та споріднених товарів і послуг, визначених у Додатку до Висновку;

- позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є використанням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 ;

- позначення (написи) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які розташовані на вивісках ювелірного магазину на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , є відтворенням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.06.2010. Встановити чи є позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які розташовані на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , відтворенням твору образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016 за наявними матеріалами, не видається за можливе.

Згідно пояснення №б/н від 06.10.2021 третьої особи ОСОБА_1 , останній орендував приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору позички нежитлового приміщення від 01.10.2018, укладеного з ФОП Ярошевський Л.С.

На спірному приміщенні ОСОБА_1 змонтоване позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Вперше ОСОБА_1 , як фізичною особою - підприємцем, позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було використано 18.02.2000 при відкритті відділу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в магазині по проспекту Правди (Євгена Тельнова), 1А у АДРЕСА_3 , згодом 31.07.2004 при відкритті відділів "Укрзолото" в оптово-роздрібному магазині "Фуршет" по АДРЕСА_4 та з 01.06.2007 по АДРЕСА_5 ). Вперше Погрібним О.Г., як фізичною особою - підприємцем, позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було використано 03.09.2002 при відкритті відділу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по вул. 50 років Жовтня (Соборна), 23/34 у м. Кіровограді, пізніше 01.05.2013 при відкритті відділу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в магазині АТБ по вул. Карла Маркса, 48 (Велика Перспективна).

Спеціалізацією даних відділів "Укрзолото" була роздрібна торгівля ювелірними виробами та годинниками.

Згодом, у період з 2006 року по 2010 рік на замовлення третіх осіб ПП "ДЦ Арт-Салон" АДРЕСА_3 велися розробки та виготовлення рекламно-інформаційної продукції, а саме розроблення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", інформаційні вивіски з використанням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " тощо.

Таким чином, починаючи з 2000 року та 2002 року третіми особами здійснено використання позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " при торгівлі ювелірними виробами, починаючи з 2006 року по 2010 роки розроблено логотип "Укрзолото" та іншу інформативну продукцію для позначення при торгівлі ювелірними виробами.

Наразі всі позначення на будинках по АДРЕСА_6 , вул. Віктора Чміленка, 24, АДРЕСА_7 та вул. Соборна, 23/24 замовлені та виготовлені задовго до реєстрації знаку для товарів і послуг відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №124382 від 25.06.2010, а тим більше задовго до переходу прав на вказаний знак для товарів і послуг ТОВ "Маркхолдер".

Вказані обставити, зокрема, підтверджують фото позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з датою 24.05.2006. На даний момент на спірному приміщенні змонтоване позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що підтверджується фото вказаного позначення.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували твір образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу "УКРЗОЛОТО".

З прихильниками творчості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, ФОП ОСОБА_4 , ФОП Колісник К.С., ФОП Лимаренко В.В., ФОП Ком`яті О.Ю., ФОП Майданюк О.П., ФОП Погрібна Л.В укладені ліцензійні договори щодо використання вказаного твору.

З урахуванням того, що власником свідоцтва України №124382 від 25.06.2010 є АТ "Цефей", господарський суд ухвалою від 01.08.2024 здійснив заміну позивача - ТОВ "Маркхолдер" на його правонаступника - АТ "Цефей", а ТОВ "Маркхолдер" залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом ухвалено оскаржуване рішення від 06.11.2024 у даній справі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виснував, що заявлена позовна вимога, з урахуванням її зміни, закріплена законом та відповідає характеру порушеного права і забезпечує поновлення порушеного права, оскільки має вплив на порушника і припиняє порушення. Господарським судом встановлено, що ТОВ "Маркхолдер" не надавався ФОП Лимаренко В.В. дозвіл на використання знаку для товарів та послуг "УКРЗОЛОТО", а отже права позивача як правонаступника ТОВ "Маркхолдер" щодо виключного права використання Торгового знаку порушені відповідачем. Таким чином, судом встановлено наявність порушеного права позивача, як правонаступника ТОВ "Маркхолдер", зі сторони відповідача на момент звернення до господарського суду. При цьому, демонтаж вивіски з позначенням "УКРЗОЛОТО" під час розгляду справи в суді, у тому числі з урахуванням зміни предмету позову, не доводить наявність підстав для закриття провадження у справі згідно зі ст. 231 ГПК України.

Разом з тим, суд врахував, що судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 921,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у справі в сумі 19 612,80 грн, понесені ТОВ "Маркхолдер", про що до матеріалів справи долучено платіжні доручення: №733771 від 29.10.2019 та №733959 від 14.05.2020. З огляду на викладене, судовий збір та витрати на проведення судової експертизи у вказаних розмірах на переконання суду підлягають стягненню на користь ТОВ "Маркхолдер".

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ "Маркхолдер", дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у цій справі спір виник у сфері інтелектуальної власності, а саме щодо здійснення прав на торговельну марку. Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю дій Відповідача, які полягали у використанні Відповідачем за відсутності дозволу власника знака для товарів та послуг за Свідоцтвом України № 124382 (право власності на яке належало ТОВ "Маркхолдер" як на момент виникнення спірних відносин, так і на момент звернення до суду ), тобто, з порушенням відповідних норм та прав власника торгової марки.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між Позивачем і Відповідачем у цій справі, відносяться до сфери інтелектуальної власності, а саме: щодо такого об`єкта як торговельна марка. Правове регулювання цих відносин має притаманні лише цій сфері специфіку та особливості.

Правовідносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням прав на торговельні марки в Україні регулюються Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (далі - Закон, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Цивільний кодекс України визначає, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (ст. 418 ЦК України).

Статтею 420 ЦК України визначено, що до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом (ст. 426 ЦК України).

За приписами ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ст. 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи.

Положеннями ст. 494 ЦК України передбачено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є, зокрема: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання, інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до Закону знаком для товарів і послуг є позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб (ст. 1).

Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом (ст. 5 Закону).

У ст. 16 Закону передбачено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом (ч. 2). Використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака (ч. 4).

Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати (ч. 5).

Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору (ч. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За приписами ст. 21 Закону захист прав на знак здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Суди відповідно до їх компетенції розв`язують, зокрема, спори про порушення прав власника свідоцтва.

Обсяг правової охорони, який надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, і засвідчується з наведеними в ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

У відповідності до інформації, опублікованої у офіційному бюлетені "Промислова власність" за №19, 2019 року, попередній власник свідоцтва - Павлова С.Ю. здійснила передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак "УКРЗОЛОТО" ТОВ "Маркхолдер".

Так, наявними матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Маркхолдер" з 2019 року було власником на знак для товарів і послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який зареєстрований, у тому числі для категорії товарів "Ювелірні вироби" (клас 14 МКТП), засвідченим свідоцтвом №124382, зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.06.2010.

Відповідач з 21.07.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності - 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах.

ТОВ "Маркхолдер" зазначено, що за місцем розташування приміщення, в якому відповідачем здійснювалась торгівельна діяльність з продажу ювелірних виробів, розміщено вивіску з позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Обставини фактичного розміщення на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 вивіски з позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не заперечено іншими учасниками під час розгляду справи.

Як стверджує відповідач у відзиві на позов, вказане позначення є твором образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016, виданого на ім`я авторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке використовується ФОП Лимаренко В.В. на підставі ліцензійного договору, укладеного з авторами.

Про вказане також зазначає третя особа - ОСОБА_1 в поясненнях до суду.

Міністерством економіки України згідно поданих до суду документів підтверджено реєстрацію авторського права на твір образотворчого мистецтва " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та видачу Свідоцтва № НОМЕР_3 від 11.10.2016 авторам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Законодавче регулювання об`єктів авторського права визначено Законом України "Про авторське право і суміжні права" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а торгівельних марок - Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Статтею 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" закріплено, що об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва. Авторові належить виключне право на використання твору, що дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом та надавати дозвіл чи заборону використання твору іншими особами (ст. 15). Використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, опублікування, публічне виконання тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (в редакції, чинній на момент вирішення спору) торговельною маркою є позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Тобто, торговельна марка використовується для позначення товарів чи послуг з метою виділення їх виділення серед інших подібних, що перебувають в обороті. За допомогою торгової марки споживачі повинні легко відрізняти товари і послуги одних осіб від товарів і послуг інших осіб.

Основною сферою застосування знаку для товарів і послуг є комерційна діяльність, оскільки він виконує функцію вирізнення товарів та послуг одного виробника від товарів та послуг іншого виробника.

Відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" авторові належить виключне право на використання твору. Воно охоплює, зокрема, право здійснювати, дозволяти або забороняти відтворення твору, розповсюдження оригіналу або примірників твору в будь-який спосіб, у тому числі шляхом продажу, право здавання у прокат оригіналу або примірників твору, надання оригіналу або примірників твору в тимчасове користування, а також право на імпорт, публічний показ, публічне виконання та інші дії, передбачені законом. Основною функцією об`єктів авторського права є естетичне задоволення, адже їх не використовують для позначення відповідних товарів і послуг у комерційній діяльності.

Таким чином, якщо особа, яка правомірно володіє об`єктом авторського права, почне маркувати таким позначенням відповідні товари і послуги, перелік яких відображений у свідоцтві на знак для товарів і послуг, такі дії будуть розцінені як посягання на права власника свідоцтва, передбачені ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", у тому числі як вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, і вважатимуться порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника свідоцтва таке порушення має бути припинене, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару та його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати.

З матеріалів справи слідує, що у приміщенні за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 47/16, на якому була розміщена вивіска з позначенням " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ФОП Лимаренко В.В. здійснював господарську діяльність з продажу ювелірних виробів.

Вказане не заперечено відповідачем у відзиві на позов від 28.11.2019 та підтверджено: розрахунковою квитанцією серії АВБ №015402 від 25.10.2019 про купівлю ювелірного виробу із підписом продавця та датою продажу, на якій зазначено податковий номер продавця - , який співпадає із реєстраційним номером облікової картки платника податків ФОП Лимаренко В.В.; фотокопіями розміщення вивіски за місцем розташування магазину; актом фіксації №4 від 06.11.2019; випискою з ЄДР, відповідно до якої основним видом економічної діяльності ФОП Лимаренко В.В. є роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах - 47.77.

З урахуванням наведеного, враховуючи не подання відповідачем доказів на спростування доводів ТОВ "Маркхолдер", матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем торговельної діяльності за адресою: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 47/16.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду у вирішенні спорів, пов`язаних із захистом прав на торговельні марки для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань, з дотриманням принципів змагальності, рівності та диспозитивності, господарський суд не має перебирати на себе непритаманні суду функції експерта та у випадках, порядку та за умов, передбачених ГПК України, призначає експертизу.

За нормами ГПК України, висновок експерта є одним із засобів доказування (ст. 73 ГПК України).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 98 ГПК України).

Згідно з висновком №3654/20-53/20441/20-53 від 18.08.2020 експерта за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності:

- позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаком для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зареєстрованим за свідоцтвом України №124382 щодо тих самих та споріднених товарів і послуг, визначених у Додатку до Висновку;

- позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що використовуються на вивісках ювелірного магазину під час пропонування ювелірних виробів до продажу, є використанням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України №124382;

- позначення (написи) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які розташовані на вивісках ювелірного магазину на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , є відтворенням знаку для товарів та послуг за свідоцтвом України №124382 від 25.06.2010. Встановити чи є позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які розташовані на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , відтворенням твору образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016 за наявними матеріалами, не видається за можливе.

Суд не встановив обґрунтованих підстав для відхилення висновку експерта №3654/20-53/20441/20-53 від 18.08.2020 та оцінює його за правилами, встановленими ст. 86 ГПК України (в сукупності й взаємозв`язку з іншими доказами у справі).

Разом з тим, відповідно до висновку №3654/20-53/20441/20-53 від 18.08.2020 через недостатність матеріалів для дослідження, експертом не надано відповідь на одне із питань експертизи (третє), яке є важливим для встановлення обставин справи, а саме: що відтворено в написі " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованому на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 - Знак для товарів і послуг відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг №124382 від 25.06.2010 чи Твір образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016.

При цьому, за твердженням відповідача, ФОП Лимаренко В.В. використовував "Зображення логотипу "УКРЗОЛОТО" саме як твір образотворчого мистецтва на підставі ліцензійного договору від 02.01.2019, укладеного з авторами такого твору відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016.

Тому, після надходження до справи додаткових доказів, господарський суд за клопотанням відповідача відповідно до ухвали від 07.10.2021 призначив у справі додаткову експертизу об`єктів інтелектуальної власності, на вирішення якої поставлено питання:

- Що відтворено в написі " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованому на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 - Знак для товарів і послуг відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.06.2010 чи Твір образотворчого мистецтва у вигляді "Зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_3 від 11.10.2016?

Витрати по проведенню вказаної експертизи покладено на відповідача.

Однак, вказана експертиза не проведена у зв`язку з несплатою її вартості (лист №740/416-16-22/3 від 27.09.2022 щодо господарської справи №912/3030/19 Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності).

Таким чином, як слушно зауважив суд першої інстанції, експертиза не проведена з вини відповідача, яким не здійснено оплату рахунку за її проведення.

Відповідно до ч. 4 ст. 102 ГПК України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

З підстав викладеного та у відповідності до наведених вище доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підтвердження матеріалами справи, що використання позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на вивісці приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є використанням знаку для товарів і послуг відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.06.2010, а здійснення ФОП Лимаренко В.В. торгівельної діяльності з продажу ювелірних виробів в приміщенні, на якому розміщено вивіску " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", є свідченням використання саме ФОП Лимаренко В.В. торгового знаку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", право власності на який належить позивачу.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ "Маркхолдер" не надавався ФОП Лимаренко В.В. дозвіл на використання знаку для товарів та послуг "УКРЗОЛОТО", а отже права позивача як правонаступника ТОВ "Маркхолдер" щодо виключного права використання Торгового знаку порушені відповідачем.

За частиною 5 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом, позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позовна вимога, з урахуванням її зміни, закріплена законом та відповідає характеру порушеного права і забезпечує поновлення порушеного права, оскільки має вплив на порушника і припиняє порушення.

Вищенаведеним спростовуються доводи скаржника щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Щодо доводів скаржників про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 50 ГПК України в частині залучення ТОВ "Маркхолдер" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, судова колегія зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи - право власності на торгову марку "УКРЗОЛОТО" за свідоцтвом України № 124382 від 25.06.2010 ТОВ "Маркхолдер" відчужено, про що в матеріалах справи наявні докази, зокрема: копія договору про передачу прав власності на торговельні марки (на знаки для товарів і послуг) від 30.06.2021 р., згідно з яким ТОВ "Маркхолдер" за винагороду передав право власності на торгову марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за Свідоцтвом України від 25.06.2010 № 124382 на користь АТ "Цефей"; копія рішення № 29314 від 19.10.2021; копія виписки з державного реєстру свідоцтв України від 27.10.2021, копія свідоцтва № НОМЕР_2 .

З урахуванням того, що власником свідоцтва України № 124382 від 25.06.2010 р. є АТ "Цефей", господарський суд ухвалою від 01.08.2024 здійснив заміну Позивача - ТОВ "Маркхолдер" на його правонаступника - АТ "Цефей", а ТОВ "Маркхолдер" залучив до участі у справі на стороні Позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Залучаючи до участі у справі в якості третьої особи ТОВ "Маркхолдер", господарський суд дійшов висновку, що рішення суду у справі за даним позовом може вплинути на права та обов`язки ТОВ "Маркхолдер".

Колегія суддів зазначає, що процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника ( позивач, відповідач тощо ).

Згідно з частинами 1 3 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні Позивача або Відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 4 ст. 50 ГПК України).

Суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні Позивача чи Відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2023 р. у справі № 201/2760/20 та від 27.02.2024 р. у справі № 912/164/20.

У розумінні ст. 50 ГПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме: ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Таким чином, в силу положень наведеної вище норми умовою для залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, як за ініціативою суду, так і за клопотанням відповідних осіб, є саме те, що рішення господарського суду може вплинути на їх права та обов`язки.

Водночас, положення частини четвертої цієї статті визначають обов`язок суду зазначити обставин, на які саме права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду.

Суд першої інстанцій, надаючи оцінку доводам заяв ТОВ "Маркхолдер" і АТ "Цефей" наявності/відсутності підстав для залучення ТОВ "Маркхолдер" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача - зазначив, що рішення суду у справі за даним позовом може вплинути на права та обов`язки ТОВ "Маркхолдер".

У постанові від 10.05.2023 у справі № 201/2760/20 Верховний Суд наголосив, що суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу такій особі і передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 р. у справі № 910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони Позивача чи Відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на виконання положень частини 4 ст. 50 ГПК України, надаючи оцінку доводам вказаної заяви ТОВ "Маркхолдер" зазначає, що ТОВ Маркхолдер було власником свідоцтва на торговий знак УКРЗОЛОТО до 27.10.2021, подало до суду позов в даній справі, сплативши судовий збір та витрати на експертизу. Разом з тим, як наголошує ТОВ Маркхолдер - рішення суду в цій справі дійсно має значення для нього, оскільки встановить/спростує факт, період, особу стосовно незаконного використання торгового знаку, коли саме ТОВ Маркхолдер був власником свідоцтва. В свою чергу, рішення щодо цих обставин має значення для справи №912/3817/19 за позовом ТОВ «Маркхолдер» до ОСОБА_3 про стягнення збитків за незаконне використання торгового знаку УКРЗОЛОТО протягом 2019-2020 років (коли ТОВ Маркхолдер був власником свідоцтва на торговий знак), яка зупинена Господарським судом Кіровоградської області до прийняття остаточного рішення по даній справі № 912/3030/19.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що ухвала Господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2024 в частині заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) була предметом касаційного перегляду, за результатами якого Верховний Суд у постанові від 06.02.2025 у даній справі виснував, що суди попередніх інстанцій відповідно до вимог статті 52 ГПК України правомірно здійснили заміну позивача - ТОВ Маркхолдер на його правонаступника АТ Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд Цефей, зокрема й за заявою самого правонаступника, який має право за власним бажанням отримати статус сторони у справі.

Аргументи скаржника про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, якому було заявлено відвід з обґрунтованих підстав, колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Обґрунтовуючи наявність підстави апеляційного оскарження, передбаченої пунктом п. 2 ч. 3 ст. 277 ГПК України, скаржник вказує на те, що місцевий суд ухвалою від 01.08.2024 у справі № 912/3030/19 у задоволенні заяви про відвід судді відмовив. Проте, судом належної оцінки доводам наведеним у заяві про відвід від 01.08.2024 не надано. Питання про відвід у справі № 912/3030/19 всупереч вимогам ч. 3 ст. 39 ГПК України не передано на розгляд іншому судді. За таких обставин, місцевим господарським судом справу розглянуто неповноважним складом суду, якому було заявлено відвід з обґрунтованих підстав.

До господарського суду 01.08.2024 через систему Електронний суд надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про відвід судді з вимогою відвести від розгляду справи №912/3030/19 суддю господарського суду Кіровоградської області Коваленко Н.М.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що під час розгляду підготовчих засідань у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 обговорювалося, зокрема, процесуальне питання в порядку ст. 52 ГПК України щодо заміни позивача ТОВ Маркхолдер його правонаступником АТ Цефей. Вказані особи участі у підготовчих засіданнях призначених на 01.08.2024 о 12.10, 12.20, 12.40 у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 не приймали. За результатами обговорення, зокрема, процесуального питання в порядку ст. 52 ГПК України щодо заміни позивача ТОВ Маркхолдер його правонаступником АТ Цефей було оголошено перерву у підготовчих засіданнях у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 на 01.08.2024 о 16.40, 17.00, 17.20. Випадку, передбаченого ч. 5 ст. 183 ГПК України для оголошення перерви у підготовчих засіданнях у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 на 01.08.2024 о 16.40, 17.00, 17.20 судом не наведено. При цьому, за даними ЕС 01.08.2024 о 12.55 АТ Цефей надіслано заяву в порядку ст. 52 ГПК України. У даному випадку розумна і безстороння людина не зможе пояснити поведінку суду щодо безпідставного оголошення перерв у підготовчих засіданнях у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19, в яких вирішуються процесуальні питання в порядку ст. 52 ГПК України та поведінку АТ Цефей, який подав заяву про розгляд процесуального питання в порядку ст. 52 ГПК України без його участі та під час вирішення такого питання у підготовчих засіданнях призначених на 01.08.2024 о 12.10, 12.20, 12.40 у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 подав нову редакцію заяви в порядку ст. 52 ГПК України. За таких обставин, процесуальна діяльність судді господарського суду Кіровоградської області Коваленко Н. М. при здійсненні правосуддя у справах №912/3031/19, №912/3030/19, №912/3035/19 вказує на неповагу до учасників судового процесу, порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, що викликає обґрунтовані сумніви в неупередженість та об`єктивність такої судді (п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області в складі судді Коваленко Н.М. від 01.08.2024 у задоволенні заяви №б/н від 01.08.2024 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено.

Ухвала Господарський суд Кіровоградської області від 01.08.2024 обґрунтована тим, що заява третьої особи про відвід судді Коваленко Н.М. містить виключно сумніви щодо правомірності рішення суду про оголошення перерви в підготовчому засіданні суду. При цьому, суд зазначив, що заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також незгода з процесуальними рішеннями судді, наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи чи на процесуальні рішення прийнятті суддею, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ не можуть бути підставами для відводу судді.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки відповідно до частини 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Інших підстав в обґрунтування необ`єктивності чи упередженості судді скаржник не навів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені Третьою особою доводи, які викладені на обґрунтування заяви про відвід судді не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки вони не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді безпосередньо та однозначно не вказують на його особисте упереджене ставлення та/або особисту прихильність до будь-якої зі сторін.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 39 ГПК України).

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 ст. 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З матеріалів справи вбачається, що заява про відвід судді від 01.08.2024 була розглянута суддею саме в день судового засідання - 01.08.2024, про що свідчить відповідна ухвала. Відтак, доводи апелянта з цього приводу не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Щодо незгоди скаржника з ухваленням місцевим господарським судом протокольних ухвал під час розгляду спору в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне: як зазначено в п. 61 постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 914/284/19 - суддя, здійснюючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід вчинити, з урахуванням конкретних обставин справи, ступеня підготовки матеріалів самими сторонами, у тому числі, й розглядає заявлені сторонами клопотання та заяви. Ухвалення суддею судових рішень в іншій справі не свідчить про необ`єктивне та/або упереджене ставлення судді до однієї зі сторін чи надання переваг окремим учасникам процесу, а є формою реалізації суддею своїх повноважень в господарському судочинстві. Незгода сторін з ухваленими суддею рішеннями може бути предметом розгляду апеляційної чи касаційної скарг на такі рішення, водночас не є підставою для відводу судді від розгляду справи.

З огляду на наведене вище суд зазначає, що вказані доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції по суті спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України та ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України при винесенні протокольної ухвали від 01.08.2024 про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду від 01.08.2024, суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2024 ТОВ Маркхолдер і АТ Цефей подано сумісну заяву, в якій вони просили суд: здійснити у справі № 912/3030/19 процесуальне правонаступництво Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Маркхолдер на його правонаступника - Акціонерне товариство ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД ЦЕФЕЙ, змінивши процесуальний статус ТОВ Маркхолдер з Позивача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача. Оголосити перерву для належної реалізації АТ Цефей процесуальних прав в якості Позивача, зокрема, можливого уточнення, зміни предмету або підстав позовних вимог. Розгляд клопотання провести без участі представників ТОВ Маркхолдер та АТ Цефей.

Тобто, як АТ Цефей так і ТОВ Маркхолдер було чітко визначена позиція з приводу розгляду клопотання без їх участі та оголосити перерву у справі.

Також 31.07.2024 до суду через систему "Електронний суд" від ТОВ Маркхолдер надійшли заперечення на клопотання (заяву) Відповідача № б/н від 31.07.2024.

Згідно з ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, у господарського суду були відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Щодо оскарження рішення господарського суду в частині розподілу судових витрат понесених ТОВ "Макхолдер", які складаються з судового збору, в розмірі 1921,00 грн. та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у справі, в сумі 19 612,80 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У аспекті порушених в апеляційній скарзі питань апеляційний суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Положеннями частини 13 ст. 129 ГПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Проаналізувавши вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин щодо розподілу судових витрат, зміст оскаржуваного рішення суду, апеляційний суд відзначає, що у вирішенні питання розподілу судових витрат ТОВ "Маркхолдер", понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, останній правомірно застосував саме положення частин 9 та 13 ст. 129 ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційних скарг.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, доводи заявників апеляційних скарг про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця Лимаренка Володимира Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2024 у справі № 912/3030/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.05.2025

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін