ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025м. ДніпроСправа № 904/1412/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Сумської обласної державної адміністрації (Сумська обл., м. Суми)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (Дніпропетровська обл., Павлоградський р-н, м. Павлоград)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Сумська обласна державна адміністрація звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення заборгованості в розмірі 185385,40грн. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю №496/2 від 04.06.2024 та договором про закупівлю №701/2 від 30.08.2024 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару.

Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялася ухвала суду від 31.03.2025 на адресу відповідача, в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 69 том 1).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи дату доставлення ухвали суду від 31.03.2025 31.03.2025 (о 21:20), відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 15.04.2025 включно.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило, поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.

Станом на 28.05.2025 відповідач відзив на позов не надав.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

04.06.2024 між Сумською обласною державною адміністрацією (далі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю №496/2 (далі договір №496/2).

Відповідно до пункту 1.1 договору №496/2 постачальник зобов`язується поставити замовнику товар: Бензин А-95 (ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти, деталізований код 09132100-4) шляхом передачі талонів та/або скреч-карток, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Кількість товару: неетильований бензин А-95 1800,00 літрів.

Постачальник поставляє товари замовнику за найменуванням, цінами та в кількості, зазначених в Специфікації до договору (додаток №1) /пункт 1.2 договору/.

Право власності на товар виникає у замовника з моменту фактичного отримання товару замовником відповідно до умов цього договору. Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (талонами та/або скретч-картами) на отримання товару відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 (пункт 1.3 договору).

Пунктом 3.1 договору №496/2 встановлено, що ціна цього договору становить 92718,00грн (дев`яносто дві тисячі сімсот вісімнадцять гривень 00 коп.) з ПДВ.

Станом на дату укладання договору ціна за одиницю (один літр) товару складає 51,51грн з ПДВ (пункт 3.2 договору).

Строк поставки товару - з дати укладання договору до 31.12.2024. Поставка товару здійснюється однією партією. На підставі отриманої заявки постачальником протягом одного робочого дня надсилаються замовникові рахунок-фактура на оплату товару та видаткова накладна із відповідною кількістю талонів та/або скретч-карток на партію товару (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору талони та/або скретч-картки на замовлену партію товару надаються замовнику номіналами від 10 до 20 літрів з можливістю їх реалізації шляхом заправки автомобілів на АЗС за межами Сумської області та по місту Києву.

Згідно з пунктом 5.3 договору передача замовнику товару за цим договором здійснюється постачальником на АЗС після оплати рахунку-фактури шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні представником замовника талонів та/або скретч-карток. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талонів та/або скретч-карток на товар, і на підставі цього здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості та видачу касового чеку. Після цього всі обов`язки сторін по талонах та/або скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж в них зазначено.

Талони та/або скретч-картки повинні бути безстроковими та бути з однієї мережі АЗС (пункт 5.4 договору).

Пунктом 5.5 договору визначено, що у разі відмови на АЗС здійснювати заправку автомобілів замовника за скретч-картками та талонами, виданими постачальником, зобов`язання постачальника вважаються не виконаними, за що він несе відповідальність па умовах розділу VII цього договору,

Відповідно до пункту 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару відповідно до умов договору та вимог ДСТУ 7687:2015 «Бензини автомобільні Євро. Технічні умови або Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднового та котельного палива (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927) і цілодобову заправку автомобілів замовника, включаючи вихідні та святкові дні, а також заправку автомобілів замовника після закінчення строку дії договору за талонами та/або скретч-картками, які були оплачені покупцем, але залишились невикористаними.

Згідно з пунктом 7.3.3 договору разі видачі постачальником замовнику недійсних скретч-карток/талонів або відмови постачальника або АЗС-партнера від заправки автомобілів замовника за виданими скретч-картками/талонами, постачальник сплачує на користь замовника:

- штраф у розмірі 20% від номінальної вартості недійсних скретч-карток/талонів, за якими відмовлено у здійсненні заправки автомобілів замовника;

- пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості оплаченої партії Товару за кожний день прострочення з дня неможливості здійснення заправки автомобілів замовника з вини постачальника (АЗС-партнера);

- протягом 5 (п`яти) робочих днів (з дати отримання письмової вимоги замовника) повертає замовникові вартість оплаченої ним партії товару у випадку неможливості заміни недійсних скретч-карток/талонів на дійсні та/або отримання замовником відмов постачальника та/або АЗС-партнера здійснювати заправку його автомобілю протягом періоду у більш ніж 7 календарних днів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

30.08.2024 між Сумською обласною державною адміністрацією (далі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (далі постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю №701/2 (далі договір №701/2).

Відповідно до пункту 1.1 договору №701/2 постачальник зобов`язується поставити замовнику товар: Бензин А-95 (ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти, деталізований код 09132100-4) шляхом передачі талонів та/або скреч-карток, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Кількість товару: неетильований бензин А-95 2000,00 літрів.

Пунктом 3.1 договору №701/2 встановлено, що ціна цього договору становить 106060,00грн (сто шість тисяч шістдесят гривень 00 коп.) з ПДВ.

Інші умови договору №701/2 аналогічні умовам договору №496/2.

Договори підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень до них.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договори визнавалися недійсними в судовому порядку.

Відповідно до специфікації від 04.06.2024 до договору №496/2 (а.с. 13 том 1) сторони визначили найменування нафтопродуктів, кількість літрів та вартість товару.

Специфікацією від 30.08.2024 до договору №701/2 (а.с. 19 том 1) сторони визначили найменування нафтопродуктів, кількість літрів та вартість товару.

Позивач здійснив оплату товару на загальну суму ??198787?,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №59 від 05.06.2024 на суму 92718,00грн, №80 від 30.08.2024 на суму 46136,10грн, №295 від 30.08.2024 на суму 59923,90грн (а.с. 23-25 том 1).

Сторонами підписано видаткову накладну №0002/0001885 від 04.06.2024 до договору №496/2 на суму 92718,00грн та видаткову накладну №0002/0002947 від 30.08.2024 до договору №701/2 на суму 106060,00грн на поставку товару (а.с. 26, 27 том 1).

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день у залишку на його балансі залишилися талони на неетиловий бензин А-95 у кількості 3540,00л, вартістю 51,51грн з ПДВ за 1л, на загальну суму 185385,40грн з ПДВ, з яких 79325,40грн за договором №496/2 та 106060,00грн за договором №701/2. На підтвердження зазначеного надав довідку №01-48/4007 від 26.03.2025 про використання палива та залишки (а.с. 36 том 1).

Також зазначає, що з січня 2025 року на жодній АЗС заправка автомобілів при пред`явленні довіреними особами замовника скретч-карт не здійснюється. У зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань за договорами про закупівлю №496/2 від 04.06.2024 та №701/2 від 30.08.2024 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 185385,40грн, сплачені за договором поставки.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію №01-48/1387 від 29.01.2025 (а.с. 32-35 том 1) про повернення сплачених грошових коштів, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена.

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договорами про закупівлю №496/2 від 04.06.2024 та №701/2 від 30.08.2024 суми попередньої оплати у зв`язку з неповною поставкою товару.

Предметом доказування у справі є встановлення обставин укладення сторонами договорів про закупівлю, строк їх дії, умови поставки товару, порядок здійснення розрахунків, факт поставки товару в неповному обсязі, наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати за цими договорами у сумі 185385,40грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 174, 193 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Зі змістом частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином .

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з пунктом 5.3 договорів передача замовнику товару за цим договором здійснюється постачальником на АЗС після оплати рахунку-фактури шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні представником замовника талонів та/або скретч-карток. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талонів та/або скретч-карток на товар, і на підставі цього здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості та видачу касового чеку. Після цього всі обов`язки сторін по талонах та/або скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж в них зазначено.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що предметом договорів був товар зі специфічними характеристиками та порядком обігу - бензин.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров`я споживачів і рівня торговельного обслуговування (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (абзац другий пункту 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Враховуючи вказане, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як установлено судом, такий обов`язок був виконаний позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №59 від 05.06.2024 на суму 92718,00грн, №80 від 30.08.2024 на суму 46136,10грн, №295 від 30.08.2024 на суму 59923,90грн (а.с. 23-25 том 1).

Отже, позивач свої зобов`язання щодо оплати товару виконав належним чином.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як зазначає позивач та не було спростовано відповідачем, відповідачем не було надано позивачу товар на попередньо оплачену суму у розмірі 185385,40грн.

Відповідно до частини першої статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

За приписом частини другої статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства аванс не виконує забезпечувальної функції, а є грошовою сумою, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). При цьому, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 29.01.2025 направив відповідачу поштовим зв`язком претензію №01-48/2387 від 29.01.2025 про повернення сплаченої за договором передоплати в сумі 185385,40грн (а.с. 32-35 том 1).

За змістом пункту 7.3.3 договорів у разі видачі постачальником замовнику недійсних скретч-карток/талонів або відмови постачальника або АЗС-партнера від заправки автомобілів замовника за виданими скретч-картками/талонами, постачальник протягом 5 (п`яти) робочих днів (з дати отримання письмової вимоги замовника) повертає замовникові вартість оплаченої ним партії товару у випадку неможливості заміни недійсних скретч-карток/талонів на дійсні та/або отримання замовником відмов постачальника та/або АЗС-партнера здійснювати заправку його автомобілю протягом періоду у більш ніж 7 календарних днів.

Доказів повернення позивачу попередньої оплати в сумі 185385,40грн відповідач суду не надав.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 185385,40грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 185385,40грн основного боргу (суми попередньої оплати).

Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 2422,40грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Сумської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення заборгованості в розмірі 185385,40грн задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 99, ідентифікаційний код 44604267) на користь Сумської обласної державної адміністрації (40700, Сумська область, м. Суми, Незалежності майдан, буд. 2, ідентифікаційний код 14005581) 185385,40грн - заборгованості та 2422,40грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 28.05.2025.

Суддя В.О. Татарчук