УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/5397/13 (953/10502/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В. Г. - головуючого, Картере В. І., Огородніка К. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 (вх. № 2547/2025)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025

та на рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024

у справі № 922/5397/13 (953/10502/23)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Харківського державного авіаційного виробничого підприємства

2) Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість"

3) Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправним наказу,

в межах справи № 922/5397/13

про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2024 рішенням Господарського суду Харківської області закрито провадження у справі № 922/5397/13 (953/10502/23) в частині визнання бездіяльності Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" по здійсненню управління Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Закрито провадження у справі № 922/5397/13 (953/10502/23) в частині зобов`язання Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмінити рішення від 18.08.2023 про закриття виконавчого провадження № 72282584 та продовжити його виконання.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, 29.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив: 1) визнати наказ відповідача по Харківському державному авіаційному виробничому підприємству від 16.06.2023 № 39 неправомірним; 2) зобов`язати відповідача відмінити наказ по ХДАВП від 16.06.2023 № 39 та видати новий наказ по ХДАВП про поновлення ОСОБА_1 на раніш займаній посаді начальника відділу маркетингу та продажів (145), оформлений у відповідності з діючим законодавством, постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 у справі № 922/5397/13 (922/271/22) та СТП 00.156-2003, та у відповідності з проектом наказу, поданого позивачем у якості додатку 1 до його заяви до Господарського суду Харківської області від 19.11.2024; 3) керуючись статтею 346 ГПК України, за фактами видання громадянином ОСОБА_2 (особою, яка на той момент займала посаду генерального директора Харківського державного авіаційного виробничого підприємства) наказів № 39 та № 40 від 16.06.2023, обставини оформлення яких мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 КК України, постановити окрему ухвалу, яку направити до відділу спеціальної поліції ГУ НП в Харківській області.

05.03.2025 постановою Східного апеляційного господарського суду у справі (повний текст постанови складено 17.03.2025) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/5397/13 (953/10502/23) - залишено без змін.

07.04.2025 (через підсистему "Електронний суд") ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/5397/13 (953/10502/23) в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 ; ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 від 29.12.2024 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23).

Також у тексті касаційної скарги ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23) та клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

07.04.2025 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В. Г. (суддя-доповідач), суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.

24.04.2025 ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23) залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: належним чином обґрунтувати підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (вказати щодо застосування якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду (із конкретизацією змісту правовідносин), обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні цієї норми та яку, на думку скаржника, єдину практику застосування правової норми необхідно сформувати Верховному Суду). Також вказано на необхідність надати Суду докази надіслання учасникам справи № 922/5397/13 (953/10502/23) копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 ГПК України.

ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додав, зокрема, докази надіслання учасникам копії касаційної скарги (уточненої редакції) і доданих до неї документів.

Перевіривши матеріали поданої заяви та дослідивши доводи скаржника, викладені у заяві про усунення недоліків касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не виконав в повному обсязі вимоги ухвали Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23), оскільки належним чином не обґрунтував підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору.

У постанові від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19 Верховний Суд вказав, що під час касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права, касаційна скарга має містити зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Як вбачається з заяви про усунення недоліків касаційної скарги, поданої на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №922/5397/13 (953/10502/23), ОСОБА_1 як і в касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті судових рішень були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Проте, скаржником чітко не зазначено, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, належним чином не обґрунтовано у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

Водночас, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ОСОБА_1 у заяві про усунення недоліків касаційної скарги зазначає, що на його думку:

- "відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, коли керівництвом державного підприємства довготривало та цинічно ігноруються засади Конституції України";

- "відсутні висновки Верховного Суду, які унеможливлюють створення роботодавцем (Відповідачем) перешкод виконанню судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника";

- "відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - про відповідальність працівників за невиконання, або неналежне виконання працівниками вимог діючої на підприємстві нормативно технічної документації";

- "відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - чи є провина працівника у тому, що під час виконання своїх службових обов`язків він беззаперечно додержується вимог діючих на підприємстві виробничих інструкцій та стандартів підприємства оформлених російською мовою (при тому, що статтею 10 Конституції України в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської мови), при тому що роботодавець злісно не виконує вимоги Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" та не перевидає вказану нормативну документацію на українській мові, а АТ "Українська Оборонна Промисловість" виявляє бездіяльність та не притягає керівників Відповідача до відповідальності за порушення ними умов контрактів на призначення на посаду".

При цьому ОСОБА_1 просить Верховний Суд з метою розвитку теорії права дати правову оцінку вказаним вище питанням.

Однак, за оцінкою Суду, наведені скаржником доводи не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Так, ОСОБА_1 в заві про усунення недоліків касаційної скарги, як і в касаційній скарзі, не вказав щодо застосування якої (яких) саме норми (норм) права відсутній висновок Верховного Суду (із конкретизацією змісту правовідносин), та яку єдину практику застосування правової норми (норм) необхідно сформувати Верховному Суду за результатом розгляду його касаційної скарги.

Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги - це логічно побудовані та викладені аргументи на користь тієї правової позиції, яку обстоює заявник у своєму зверненні до суду касаційної інстанції на обґрунтування вимог скарги про зміну або скасування ухвалених у справі судових рішень у зв`язку з порушенням його прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків такими судовими актами.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності та змагальності, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 , що Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу касаційного оскарження, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом зазначених принципів, а отже вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними, однозначними та належно обґрунтованими.

Згідно з частиною четвертою статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За змістом частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Отже, відсутність у поданій касаційній скарзі належного обґрунтування визначених законом підстав (підстави) касаційного оскарження унеможливлює відкриття касаційного провадження за такою касаційною скаргою.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23.10.1996, § 45; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19.12.1997, § 37).

Згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не усунув недоліки касаційної скарги в частині обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про повернення скаржнику касаційної скарги на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/5397/13 (953/10502/23).

При цьому Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 174 ГПК України скаржник не позбавлений права повторно звернутися з касаційною скаргою в загальному порядку після усунення її недоліків.

Водночас, у зв`язку з поверненням касаційної скарги скаржнику, Верховним Судом не розглядаються клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про звільнення скаржника від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі № 922/5397/13 (953/10502/23)- повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді В. Картере

К. Огороднік