ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/878/24

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Кірик К.І., розглянувши у судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін справу

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок, 3,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки», , місцезнаходження 88017, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Карпатської України, будинок, 36, корпус Б,

про стягнення заборгованості по орендній платі, а також штрафу і пені за договором оренди землі,

за участі представників сторін:

від позивача Середенко Д.Д. (у порядку самопредставництва),

від відповідача Мокрянин М.М. (згідно ордеру серії АО №1154622 від 18.12.2024

В С Т А Н О В И В:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (далі позивач, департамент) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 22.10.2024 №32.01-17/86 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» (далі відповідач) заборгованості зі сплати орендної плати за землю за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року в розмірі 172251,84 грн, пені за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 17837,78 грн та штрафу в розмірі 100 відсотків річної орендної плати за несплату орендної плати в сумі 172251,84 грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані із покликанням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору оренди землі № 2042 від 27.02.2020 щодо сплати орендної плати.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25.10.2024 позовну заяву департаменту до ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» про стягнення заборгованості по орендній платі, штрафу і пені залишено без руху. Встановлено позивачу строк 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 25.10.2024 позивачем через підсистему "Електронний суд" на адресу суду 30.10.2024 надіслано заяву від 30.10.2024 про усунення недоліків позовної заяви (зареєстрована по вхідній кореспонденції суду за вх. №02.3.1-02/8416/24 від 30.10.2024), у якій надані пояснення та долучені докази на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі на 27.11.2024. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвали суду від 25.10.2024, 01.11.2024 в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно з частиною п`ятою статті 6 ГПК України були доставлені до Електронного кабінету позивача.

Згідно відповіді №4718486 від 24.10.2024 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС встановлено, що відповідач (ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки») не має зареєстрованого електронного кабінету.

Враховуючи наведене, ухвала суду від 01.11.2024 про відкриття провадження у справі направлена ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспоживспілки» поштовою кореспонденцією згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення по місцю реєстрації адреси товариства (по місцезнаходженню) згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідач у судове засідання 27.11.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не скористався правом подати відзив на позовну заяву, а також не подав інших заяв і клопотань.

На час проведення судового засідання на адресу суду не повернулося рекомендоване поштове відправлення із повідомленням про вручення щодо вручення відповідачу ухвали від 01.11.2024 про відкриття провадження. З вказаних причин, згідно з ухвалою суду від 27.11.2024 розгляд справи відкладено на 19 грудня 2024 р. на 10:30 год.

Ухвалу суду від 27.11.2024, в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно з ч. 5 ст. 6 ГПК України було доставлено до Електронного кабінету позивача.

Ухвалу суду від 27.11.2024 про відкладення розгляду справи направлено ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» поштовою кореспонденцією згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення по місцю реєстрації адреси товариства (по місцезнаходженню) згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

02.12.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» від департаменту надійшла заява, у якій представник позивача Середенко Д.Д. просить долучити до матеріалів справи документи на підтвердження її повноважень у справі (заява зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/9395/24).

13.12.2024 повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №272, з якого судом встановлено вручення 06.12.2024 відповідачу поштового відправлення разом з ухвалою від 01.11.2024 про відкриття провадження у справі.

Згідно відповіді № 7612604 від 03.03.3025 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, сформованої на запит суду, встановлено, що відповідач ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» () з 07.11.2024 має зареєстрований електронний кабінет.

Ухвалою суду від 19.12.2024 задоволено клопотання представника департаменту Середенко Д.Д. та представника ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспоживспілки» адвоката Мокрянина М.М. про відкладення справи, та постановлено розгляд справи відкласти на 03.02.2025.

16.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» адвоката Мокрянин М.М. надійшов відзив на позовну заяву від 16.01.2025 (зареєстрований за вхідним №02.3.1-02/310/25), згідно якого відповідач просить суд, зменшити розмір штрафу та пені на 90 відсотків, розрахунок яких здійснювати у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України.

20.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника департаменту Середенко Д.Д. надійшла відповідь на відзив від 20.01.2025 (зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/397/25).

Згідно ухвали від 03.02.2025 задоволено клопотання представника позивача Середенко Д.Д. про відкладення справи та розгляд справи відкладено на 03.03.2025 на 11:45 год.

Згідно ухвали від 03.03.2025 задоволено клопотання представника Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради Баняса В.Ю. і усне клопотання представника ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» адвоката Мокрянина М.М. про відкладення справи. Розгляд справи відкладено на 26.03.2025.

06.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника департаменту Середенко Д.Д. надійшло клопотання про закриття провадження в частині стягнення заборгованості в сумі 172251,84 грн та пені в сумі 17837,78 грн. через відсутній предмет спору (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/2179/25).

Ухвалою суду від 26.03.2025 задоволено заяву від 06.03.2025 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 907/878/24, закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі № 907/878/24 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» про стягнення заборгованості по орендній платі, а також штрафу і пені за договором оренди землі № 2042 від 27.02.2020 в загальному розмірі 362341,46 грн в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за землю за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року в розмірі 172251,84 грн та пені за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 17837,78 грн.

Ухвалою суду від 26.03.2025 задоволено усне клопотання представника позивача Середенко Д.Д. про відкладення справи, розгляд справи відкладено на 24 квітня 2025 р. на 10:00 год.

27.03.2025 надійшла заява від 27.03.2025 представника позивача Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради Середенко Д.Д. про повернення позивачу сплаченого судового збору за подання позову в частині стягнення заборгованості по орендній платі та пені в розмірі 190089,62 грн.

Згідно ухвали від 24.04.2025 задоволено заяву представника позивача Середенко Д.Д. про повернення судового збору та повернено Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2851,34 грн, сплаченого згідно платіжної інструкції №860 (внутрішній номер 377736727) від 28.10.2024.

Згідно ухвали від 24.04.2025 розгляд справи відкладено на 21.05.2025 на 11:00 год., визнано явку позивача Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради в судове засідання у справі №907/878/24 - обов`язковою.

Ухвали суду від 01.11.2024, 27.11.2024, 19.12.2024, 03.02.25, 03.03.2025, 26.03.2025, 24.04.2025 в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно з частиною п`ятою статті 6 ГПК України були доставлені до Електронного кабінету позивача, відповідача та його представника.

Отже, сторони про дату, час та місце розгляду справи по суті, призначеного на 11 годину 21.05.2025, належним чином повідомлені.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частина 1 ст. 252 ГПК України передбачає, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Статтею 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 21.05.2025, проведеному за участі представників сторін, суд розглянув справу в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, під час чого заслухав пояснення представників позивача та відповідача, безпосередньо дослідив докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, після чого відповідно до ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення у цьому судовому засіданні.

Повернувшись у судове засідання, 21.05.2025 суд згідно з ч. 6 ст. 233, ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення до п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Аргументи сторін

Суть спору за позицією позивача

Позивач у позовній заяві просить суд задовольнити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи письмовими доказами, зокрема стверджує, що у відповідача наявна заборгованість з орендної плати за період з 01.09.2023 по 31.08.2024 у розмірі 172251,84 грн за договором оренди землі № 2042 від 27.02.2020, за несвоєчасну сплату орендної плати позивачем нарахована у відповідності до п. 14 договору пеня у розмірі 17837,78 грн та штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати за несплату орендної плати за липень 2024 року у розмірі 172251,84 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з заборгованістю по орендній платі за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020 за період з серпня 2021 року по березень 2023 року, департамент у квітні 2023 року звертався з позовною заявою до Господарського суду Закарпатської області про стягнення заборгованої орендної плати, що було предметом судового розгляду справи №907/291/23.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з заборгованістю по орендній платі за договором оренди землі № 2042 від 27.02.2020 за період з квітня 2023 року по серпень 2023 року, департамент у жовтні 2023 року звертався з позовною заявою до Господарського суду Закарпатської області про стягнення заборгованої орендної плати, нарахованої пені та штрафу, що було предметом судового розгляду справи №907/916/23.

Під час судового розгляду позивач, у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем суми боргу за орендною платою та пені, просив провадження у цій частині закрити. З позицією відповідача щодо зменшення розміру штрафу не погодився, посилаючись на суттєве систематичне порушення умов договору, що є однозначною підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді нарахування штрафу та пені. Вказує, що зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування штрафу та пені як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Позиція відповідача

У відзиві відповідач заперечив щодо позовних вимог департаменту, посилаючись на відсутність у матеріалах справи зазначення періоду, за який було нараховано штраф. Вказує, що розмір штрафу та пені є надмірним та, у відповідності до положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив зменшити їх розмір на 90 %.

Зазначав, що позивач не зазнав жодних матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони. Крім того, порушення відповідачем у вказаній справі своїх зобов`язань за договором не призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача.

Під час судового розгляду справи, відповідачем було у добровільному порядку сплачено позивачу суму боргу за орендною платою та суму пені за несвоєчасну сплату орендної плати.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Між Територіальною громадою міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради, від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, який у подальшому перейменований на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (орендодавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» (скорочене найменування ТЗОВ «ВАТО ООС») (орендарем, відповідачем у справі) укладено договір оренди землі №2042 від 27.02.2020 (далі договір), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства в м. Ужгороді, вул. Юрія Гагаріна, 36 Б (кадастровий номер земельної ділянки :65:001:0081), загальною площею 0,8324 га (п. 1, 2 договору).

Згідно із п. 3 договору, на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: будівлі та споруди, а також інші об`єкти інфраструктури відсутні.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2020 рік становить 5741728,72 грн згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої відділом в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області №1171 від 10.02.2020. Земельна ділянка, яка передається в оренду, має такі недоліки, що можуть перешкоджати її ефективному використанню: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної інфраструктури площею 0,3528 га (п. 5, 6 договору).

За змістом п. 8 договору, строк дії договору до 13 лютого 2025 року. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 10, 11, 12 договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 172251,86 грн на рік. Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 14354,32 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження дії.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором та справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 14 договору).

На підставі п. 16, 17 договору земельна ділянка передається в оренду із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

За умовами п. 19 договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проєкту її відведення. Згідно рішення ХLIV сесії міської ради VII скликання від 13.02.2020 №1903 (пункт 1.25) затверджено ТЗОВ «ВАТО ОСС» проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8324 га по вул. Юрія Гагаріна, 36 Б для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства та надано її в оренду строком на 5 років до 13.02.2025.

Згідно із п. 21 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється одночасно з підписанням акту її приймання-передачі.

В силу п. 27 договору, орендодавець має право, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

На підставі п. 30 договору, одним із обов`язків орендаря є своєчасне внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 40 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Право оренди землі виникає у порядку, визначеному чинним законодавством. Сторони дійшли згоди, що при підписанні договору оренди землі його дія розповсюджується на період від тринадцятого лютого дві тисячі двадцятого року до завершення строку його дії, визначеного рішенням сесії Ужгородської міської ради про затвердження землевпорядної документації (рішення УМР від 13.02.2020 №1903 пункт 1.25). Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов`язання орендаря, а орендар зобов`язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від тринадцятого лютого дві тисячі двадцятого року до моменту державної реєстрації права оренди землі. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до вимог чинного законодавства, із урахуванням пунктів 5, 10, 11 та 30 даного договору.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи акту приймання передачі земельної ділянки б/н від 27.02.2020, підписаного уповноваженими представниками сторін спору, орендодавцем було передано, а орендарем, у свою чергу, прийнято в оренду земельну ділянку площею 8324 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 Б

Розрахунком заборгованості по орендній платі та штрафу станом на 10.10.2024, який складений позивачем, підтверджується, що розмір основного боргу за договором за період часу з вересня 2023 року по серпень 2024 року становить 172251,84 грн та 172251,84 грн штрафу.

Розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, який складений позивачем, підтверджується розмір нарахованої пені 17837,78 грн.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 399546296 від 16.10.2024, додатково підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером :65:001:0081, площею 0,8324 га, перебуває у власності Ужгородської міської ради та в оренді у ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспоживспілки».

Несплата своєчасно відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою і стало підставою для звернення до суду позивачем за захистом свого порушеного права та стягнення суми заборгованості, штрафу і пені.

Правове обґрунтування і оцінка суду

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Стаття 193 ГГК України регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила ЦК України та ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Приписами ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» визначено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

На підставі п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

У відповідності до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

В силу приписів ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

За змістом ст. 193 ГГК України, ст. 526 ЦК України господарське зобов`язання (зобов`язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Стосовно основної суми боргу та пені.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.02.2020 між учасниками спору був укладений договір оренди землі №2042, згідно п. 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства в м. Ужгороді, вул. Юрія Гагаріна, 36 Б (кадастровий номер земельної ділянки :65:001:0081), загальною площею 0,8324 га.

За змістом п. 8 договору, строк дії договору до 13 лютого 2025 року.

Відповідно до п. 10, 11, 12 договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 172251,86 грн на рік. Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 14 354,32 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження дії.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: - у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором; - справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 14 договору).

Розрахунком заборгованості по орендній платі та штрафу станом на 10.10.2024, який складений позивачем, підтверджується, що розмір основного боргу за договором складає 172251,84 грн та 172251,84 грн штрафу.

Розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, який складений позивачем, підтверджується розмір нарахованої пені 17837,78 грн.

Як встановлено судом і підтверджено позивачем, сума заборгованості по орендній платі є повністю погашеною відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку ГУК у Зак. обл/Ужгородська тг/18010600 за 04.03.2025, відповідно до якої ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспоживспілки» 03.03.2025 сплачено 172251,84 грн за оренду земельної ділянки згідно договору №2042 від 27.02.2020; сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором є повністю погашеною відповідно до наданої позивачем виписки по групі рахунків: Департамент міської інфраструктури Ужгородської м. р. від 04.03.2025, відповідно до якої ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспоживспілки» 03.03.2025 сплачено 17837,78 грн пені за несвоєчасну сплату за оренду земельної ділянки згідно договору №2042 від 27.02.2020.

Таким чином, суд констатує активну правову поведінку відповідача, який під час розгляду цієї сплатив заборгованість перед позивачем за періодам з вересня 2023 року по серпень 2024 року та суму нарахованої пені.

Зобов`язання, щодо яких виник спір, визнано та припинено виконанням, проведеним належним чином, що відповідає нормам ст. 599 ЦК та ст. 202 ГК України.

Представник позивача у своїй заяві про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості та пені (вх. №0.2.3.1-02/2179/24 від 06.03.2025) зазначила факт добровільної сплати відповідачем суми основного зобов`язання та пені, просила закрити справу у зв`язку з відсутністю предмета спору в зазначеній частині, решту позовних вимог, а саме стягнення штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 172 251,84 грн, підтримала в повному обсязі.

Відповідно до наведених обставин та позицій сторін ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.03.2025 задоволено заяву від 06.03.2025 Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 907/878/24, закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за землю за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року в розмірі 172251,84 грн та пені за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 17837,78 грн.

Під час розгляду справи в судовому засіданні незадоволеними залишились вимоги позивача щодо стягнення штрафу з відповідача за порушення строків сплати орендної плати в розмірі 172251,84 грн, що є предметом спору і розглянуто судом.

Стосовно розгляду вимоги про стягнення суми нарахованого штрафу.

Судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу на підставі п. 14 договору штраф у розмірі 172251,84 грн, що підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи розрахунком.

Вирішуючи питання стягнення суми штрафу, суд зазначає таке.

Щодо таких позовних вимог, судом враховано такі положення законодавства та висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, які відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України і ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають застосуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Належне виконання зобов`язання є одним із фундаментальних принципів цивільного права. Зміст цього принципу полягає в тому, що виконання має бути проведене: 1) належними сторонами; 2) щодо належного предмету; 3) у належний спосіб; 4) у належний строк (термін); 5) у належному місці.

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частина 1 ст. 548 ЦК України передбачає, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ч. 4 ст. 230 ЦК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 230 ГК України).

Пунктом 14 договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором: у 10 - денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно даних розрахунку, позивачем нарахований штраф станом на 01.09.2024 у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором (14354,32 грн х 12 = 172251,84 грн), у зв`язку з тим, що несвоєчасним внесенням орендної плати відповідачем за липень 2024 року, всупереч строкам, визначеним договором.

Визначаючись з підставністю позову в частині заявленого позивачем до стягнення штрафу, нарахованого за невнесення відповідачем орендної плати у строки, визначені договором, суд враховує, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Судом встановлено, що сторони договору, врегульовуючи між собою правовідносини щодо внесення орендної плати за договором оренди землі, досягли згоди щодо його умов, тобто вільно, на власний розсуд визначили та погодили умови договору, підписавши його та передбачивши штраф у випадку невнесення орендної плати у строки, визначені договором.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Суд враховує, що договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином (ст. 204 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення ЦК України та ГК України, враховуючи встановлені судом обставини справи щодо прострочення станом на день подачі позову відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд дійшов висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі ста відсотків річної орендної плати за несплату орендної плати за липень 2024 року.

У судовому засіданні 21.05.2025 представник відповідача не заперечив наявність підстав для стягнення штрафу в означеному розмірі, у той же час просив врахувати подане у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення розміру штрафу на 90%.

Щодо цього, суд зазначає, що згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Водночас норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено штрафні санкції (пеню, штраф), тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, які суд вважає за можливе застосувати під час розгляду питання щодо можливості зменшення нарахованого відповідачу штрафу, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таку правову позицію викладено в низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020, у справі №925/605/18, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16).

Частина 2 ст. 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Таким чином, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу на 90% у зв`язку з надмірністю розміру штрафу та відсутності у позивача матеріальних збитків, завданих порушенням відповідачем умов договору.

Водночас, позивач з позицією відповідача щодо зменшення розміру штрафу не погодився, посилаючись на суттєве систематичне порушення умов договору, що є однозначною підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді нарахування штрафу та пені.

Дотримуючись принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази, наведені ними аргументи, поведінку сторін та інші обставини згідно норм ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

До прикладу, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас суд наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

Не погоджуючись із заявленим клопотанням відповідачем про зменшення штрафу на 90%, суд звертає увагу, що через несплату відповідачем основної заборгованості за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020, позивач змушений був двічі звертатися у Господарський суд Закарпатської області із позовними заявами про стягнення такого боргу.

Так, у зв`язку з заборгованістю по орендній платі за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020 за період з серпня 2021 року по березень 2023 року, департамент у квітні 2023 року звертався з позовною заявою до Господарського суду Закарпатської області про стягнення заборгованої орендної плати, що було предметом судового розгляду справи №907/291/23 та згідно рішення суду від 10.07.2023, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 287086,40 грн орендної плати та 4306,30 грн у повернення сплаченого судового збору.

Крім цього, у зв`язку з заборгованістю по орендній платі за договором оренди землі № 2042 від 27.02.2020 за період з квітня 2023 року по серпень 2023 року, департамент у жовтні 2023 року звертався з позовною заявою до Господарського суду Закарпатської області про стягнення 249587,42 грн, в тому числі 71 771, 60 грн заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020, 5563,98 грн пені та 172 251,84 грн штрафу.

Згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2024 у справі №907/916/23 суд вирішив стягнути з ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 128885,26 грн, у тому числі 71 771,60 грн заборгованості по сплаті орендної плати, 5438,11 грн пені та 51675,55 грн штрафу, а також 1933,28 грн у повернення сплаченого судового збору

Отже, з рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2024 у справі №907/916/23 встановлено, що за результатом судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафу за несплату боргу за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020, який був допущений ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» за період з квітня 2023 року по серпень 2023 року, зменшивши розмір штрафу з 172251,84 грн до 51675,55 грн (тобто розмір штрафу судом у справі №907/916/23 зменшено на 70%).

За таких обставин, враховуючи тривалу несплату відповідачем орендної плати за договором (що мало місце впродовж 12 місяців (з вересня 2023 року по серпень 2024 року), неодноразове попереднє звернення Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ТОВ «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» про стягнення боргу за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020 (справи №907/916/23 і №907/916/23); враховуючи зменшення штрафу судом на 70 % згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2024 у справі №907/916/23 за несплату орендної плати за договором; враховуючи, що відповідач не надав суду доказів поважних причин несвоєчасного виконання зобов`язання за договором; у той же час, беручи до уваги активну поведінку відповідача після відкриття провадження у справі щодо погашення у березні 2025 року боргу за договором оренди №2042 від 27.02.2020 в сумі 172251,84 грн та погашення пені в сумі 17837,78 грн; беручи до уваги, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання; враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження погіршення фінансового стану позивача чи завдання останньому будь-яких матеріальних збитків в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру належної до сплати суми штрафу на 65% (із 172251,84 грн до 60288,15 грн), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки (штрафу) ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

У той же час, суд зазначає, що наведені відповідачем доводи про відсутність доказів понесених позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошового зобов`язання не свідчать про винятковість обставин, які б давали підстави для зменшення на 90% розміру заявленого до стягнення штрафу, що вбачається також з врахуванням приписів частини 1 статті 550 ЦК України, згідно з якою право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Враховуючи наведене, позов Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» штрафу за не виконання зобов`язання за договором оренди землі №2042 від 27.02.2020 в розмірі 100 відсотків річної орендної плати в сумі 172251,84 грн, суд задовольняє частково, вирішивши стягнути 60288,15 грн штрафу.

На переконання суду, штраф у розмірі 60288,15 грн цілком справедливо відіграє свою компенсаторну та превентивну функцію як засіб цивільно-правової відповідальності у цій справі.

Щодо обґрунтованості рішення

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст. 13 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за не сплату орендної плати згідно договору оренди землі №2042 від 27.02.2020 у розмірі 60288,15 грн.

Розподіл судових витрат

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно платіжної інструкції №860 (внутрішній номер 377736727) від 28.10.2024 при подачі позову про стягнення з відповідача 362341,46 грн заборгованості за договором позивачем сплачено судовий збір у сумі 5435,12 грн.

Ухвалою суду від 24.04.2025 позивачу повернуто судовий збір у розмірі 2851,34 грн у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог.

Отже, встановивши наявність підстав для частково задоволення позову та стягнення з відповідача 60288,15 грн у справі за позовними вимогами про стягнення з відповідача 172251,84 грн, суд, відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2583,78 грн повністю (5435,12 грн 2851,34 грн).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» (, місцезнаходження 88017, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Карпатської України, будинок, 36, корпус Б) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ - 36541721, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок, 3) 60288,15 грн (шістдесят тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 15 копійок) штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати згідно договору оренди землі від 27.02.2020 №2042.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче автотранспортне об`єднання Закарпатської облспожив спілки» (, місцезнаходження 88017, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Карпатської України, будинок, 36, корпус Б) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ - 36541721, місцезнаходження 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок, 3) 2583,78 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят три гривні 78 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено і підписано 26.05.2025.

Суддя С.В.Сисин