ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

20 травня 2025 року Справа № 915/559/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представника стягувача: Дубровного М.О. (у засіданні 19.05.2025),

представника боржника: Гоцуляк Ю.С. (у засіданні 19.05.2025),

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Новоодеський елеватор б/н від 08.05.2025 про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Експорт Миколаїв,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Новоодеський елеватор,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

приватний виконавець Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович,

про: витребування майна,

виконавець: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, -

в с т а н о в и в:

Відповідач звернувся до суду з заявою б/н від 08.05.2025 про розстрочення виконання рішення суду у даній справі на 12 місяців починаючи з червня 2025 року по травень 2026 року включно.

Ухвалою суду від 08.05.2025 розгляд такої заяви призначено на 19.05.2025.

17.05.2025 від позивача до суду надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Представники сторін у судовому засіданні 19.05.2025 підтримали висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 19.05.2025 судом оголошено перерву для постановлення ухвали.

У судовому засіданні 20.05.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали без її проголошення.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024, яке набрало законної сили 29.01.2025, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоодеський елеватор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Експорт Миколаїв» зерно пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 245475 кілограм.

19.02.2025 на виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ, за яким 24.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. відкрито виконавче провадження №77291598.

Ухвалою суду від 01.05.2025 задоволено заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. про зміну способу та порядку виконання рішення суду; змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 у справі №915/559/24; встановилено новий спосіб та порядок виконання шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоодеський елеватор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Експорт Миколаїв» 2261021,13 грн вартості 245475 кг зерна пшениці 4 класу.

Відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі, спосіб та порядок виконання якого змінено ухвалою суду від 01.05.2025, на 12 місяців рівними частинами по 138938,31 грн (останній місяць 138938,37 грн) починаючи з червня 2025 року по травень 2026 року включно, оскільки залишок заборгованості становить 16667259,78 грн.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на наступне:

- відповідач знаходиться у стані невизначеності щодо результатів розгляду справи №915/523/25 про стягнення з нього на користь ТОВ Газорозподільні мережі України штрафних санкцій у розмірі 750058,15 грн;

- 05.05.2025 за ВП №7729159 з рахунку відповідача списано 593761,35 грн, в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем, що підтверджується заключною випискою за 05.05.2025, тобто, сума заборгованості відповідача перед позивачем внаслідок часткового стягнення суми вартості 245475 кг зерна пшениці 4 класу становить 1667259,78 грн;

- кошти на рахунках ТОВ Новоодеський елеватор арештовані, що унеможливлює виконання останнім невідкладних фінансових операцій, оплату комунальних платежів та блокує виконання зобов`язань за укладеними відповідачем договорами та фактичне здійснення ним господарської діяльності, в тому числі, виплату заробітної плати, податків, зборів.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи наявність також обставин непереборної сили, які виникли внаслідок військової агресії рф (загальновідомий факт), що вплинуло на здійснення сталої та безперебійної господарської діяльності суб`єктів господарювання, відповідач стверджує, що не має можливості виконати рішення суду щодо погашення залишку заборгованості у сумі 1667259,78 грн одним платежем, у зв`язку з чим, останній вважає наявними підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Позивач у письмових запереченнях б/н від 17.05.2025 заперечує в повному обсязі щодо задоволення поданої заяви з огляду на наступне:

- позивач стверджує, що заявником не надано належних доказів, що підтверджували б винятковість обставин для розстрочення виконання судового рішення, а наведені відповідачем обставини не є винятковими та такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим;

- позивач наполягає, що у даній справі рішення ухвалено 12.09.2024, а отже розстрочення виконання судового рішення можливе лише протягом чотирьох місяців червень вересень 2025 року, а викладена відповідачем пропозиція розстрочити виконання рішення суду до 31.01.2026 суперечить приписам ч.5 ст.331 ГПК України;

- позивач вважає, що розгляд судом справи №915/523/25, за якою ТОВ «Новоодеський елеватор» є відповідачем, не є істотною обставиною, оскільки рішення у такій справі не прийнято, а тому стверджувати, що саме ця обставина робить не можливим виконання рішення суду у справі №915/559/24 є цілком необґрунтованим та суб`єктивним припущенням, яке не є належним та вірогідним доказом у справі яка розглядається;

- позивач вказує, що у поданій заяві боржник обмежується загальними посиланнями на важке матеріальне становище, однак не надає жодних документальних підтверджень (балансів, звітів, банківських довідок, фінансового аналізу); не доводить, що несплата зобов`язання саме зараз завдає йому непоправної шкоди; не пояснює, чому не вжив жодних заходів щодо забезпечення виконання рішення раніше. Посилання на фінансові труднощі без належного доведення їх доказами не є безумовною підставою для надання розстрочки;

- заявником не надано доказів відсутності грошових коштів на розрахункових рахунках, а отже безпідставно стверджувати та посилатись на неможливість виконання рішення суду через брак коштів;

- позивач зазначає, що через незаконні дії щодо належного ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» зерна пшениці 4 класу у кількості 436565 кг, зібране приватним виконавцем Куліченком Д.О. під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №65968518, позивачу з 27.07.2021 по 22.11.2023 довелось у судовому порядку (справа №915/1069/21) захищати право власності на належне зерно пшениці 4 класу у кількості 436565 кг;

- позивач вказує, що вже після отримання рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу визнання права власності на зерно пшениці 4 класу у кількості 436565 кг ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» знову прийшлось звертатись до суду (справа №915/559/24) з позовом про витребування у ТОВ «Новоодеський елеватор» неповернутої частки зерна пшениці 4 класу у кількості 245475 кілограм;

- таким чином склалась ситуація, при якій законний власник зерна пшениці 4 класу у кількості 436565 кг ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» був змушений протягом майже 4 років в судовому порядку виборювати повернення належного йому майна в т.ч. через свідоме небажання його повернення з боку ТОВ «Новоодеський елеватор», при цьому відповідач чітко усвідомлюючи належність зерна пшениці 4 класу у кількості 436565 кг ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» протиправно реалізував зерно пшениці 4 класу у кількості 245475 кг, яке перебувало під арештом;

- позивач вказує, що відповідач, будучи зберігачем зерна пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 436565 кг за договором складського зберігання №78/21 від 09.07.2021, знаючи про знаходження зерна під арештом, навмисно, поза волею ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» позбавив останнього зерна пшениці 4 класу врожаю 2021 року у кількості 245475 кг, а отже відбулось протиправне розпорядження майном, право власності на яке визнано за ТОВ «Агро Експорт Миколаїв» та грубе порушення вимог ухвали Господарського суду Миколаївської області від 11.12.2023 по справі №915/1069/21, з огляду на що, посилання заявника на відсутність вини при явному та навмисному невиконанні судового рішення у справі №915/559/24 є абсолютно безпідставним та не повинно прийматись судом в якості обґрунтування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За приписами ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, розстрочити виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч.5 ст.331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції («Іммобільяре Саффі проти Італії», заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Розстрочення виконання рішення суду є заходом, який за своїм змістом суперечить конституційному принципу обов`язковості судових рішень (п.9 ч.2 ст.129 Конституції України) і може допускатися лише у виняткових випадках.

При розгляді заяви суд дійшов висновку, що обставини, наведені відповідачем як підстава для розстрочення виконання рішення суду, носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка відповідно до ст.42 ГК України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю.

Наявність скрутного фінансового стану підприємства не може бути розцінена судом як виняткова обставина без надання зацікавленою стороною належних та допустимих доказів. Слід зазначити, що відповідач не надав суду жодних доказів скрутного фінансового стану (фінансової звітності, банківських довідок, тощо).

Посилання відповідача на ускладнення у веденні підприємницької діяльності через неможливість виплати заробітної плати та сплати податків у зв`язку з арештом його рахунків, судом відхиляються, оскільки відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

Згідно ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 №95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Обов`язковість судового рішення є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Судом при прийнятті рішення також взято до уваги ступінь вини відповідача у виникненні спору та відсутність з боку відповідача, протягом усього строку розгляду даної справи, будь-яких дій спрямованих на добровільне врегулювання спору та вжиття ним у добровільному порядку будь-яких заходів щодо часткової оплати боргу.

За таких обставин, відстрочення виконання рішення суду у даній справі, за умови недоведення відповідачем наявності виключних підстав для розстрочення виконання рішення суду, призведе до подальшого порушення прав стягувача, яке не відновлено вже протягом тривалого часу, та буде мати наслідком недотримання основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

За такого, у задоволенні заяви відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст.234, 235, 331 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Новоодеський елеватор б/н від 08.05.2025 про розстрочення виконання рішення суду, - відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України та підписана суддею 26.05.2025.

Суддя М.В.Мавродієва