ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1102/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради, Харківська область, Харківський район, селище Безлюдівка,
до Фізичної особи-підприємця Ільїчова Ігоря Олександровича, місто Харків,
простягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівська селищна рада звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця Ільїчова Ігоря Олександровича, про стягнення збитків у розмірі 124 362,00 грн.

1. РУХ СПРАВИ У ГОСПОДАРСЬКОМУ СУДІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

31 березня 2025 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/1102/25. Розгляд справи № 922/1102/25 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. 19 травня 2025 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, надано відповідачу, Фізичній особі-підприємцю Ільїчову Ігорю Олександровичу, дозвіл на подання додаткових пояснень (вх. № 11917 від 19 травня 2025 року). Долучено до матеріалів справи із прийняттям до розгляду додаткові пояснення (вх. № 11917 від 19 травня 2025 року) відповідача, Фізичної особи-підприємця Ільїчова Ігоря Олександровича.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався. Як вбачається з трекінгу відправлення за трек номером 108, ухвала суду від 31 березня 2025 року є повернутою за датою 08 квітня 2025 року з причиною: «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження фізичної особи-підприємця належить до відомостей про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано частиною 1, 2, 4 статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що не отримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надіслав за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. На підставі викладеного, відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, починається обрахунок визначеного судом процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі від 31 березня 2025 року, а саме до 23 квітня 2025 року не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2025 року адвокат Кореняк Юлія Сергіївна, як представник відповідача, отримала доступ до справи на підставі поданої неї заяви (вх. № 9728 від 18 квітня 2025 року), що також свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

2. ОПИС ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА, ЩО ВИКЛАДЕНА У ПОЗОВНІЙ ЗАЯВІ

Як зазначено у позові, 07.04.2017 між Безлюдівською селищною радою (Замовник) та ФОП Ільїчовим Ігорем Олександровичем (Підрядник) укладено договір підряду № 17/07 (надалі «Договір») на проведення робіт з капітального ремонту покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний, 4-А. Так, відповідно до п. 1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець бере на себе зобов`язання здійснити капітальний ремонт покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний, 4А і здати замовникові роботи відповідно до затвердженого дефектного акту та кошторису в обумовлений цим Договором строк, а Замовник зобов`язується підготувати Виконавцеві об`єкт ремонту, прийняти закінчений об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт: ЦК 021-2015-45260000-7, ДСТУ БД 1-1-1:2013 - покрівельні роботи та інші спеціалізовані роботи. Пунктом 5.1 Договору визначено, що договірна (тверда) вартість виконання робіт становить 1 039 838,00 грн. Договором (п. 8.1) передбачено, що Виконавець несе безпосередню відповідальність за дії своїх робітників, приймає належні заходи для запобігання порушень ними технологічної та виробничої дисципліни під час виконання ремонтних робіт. Як зазначає прокурор, ФОП Ільїчов І.О. на виконання умов договору підряду № 17/07 від 17.04.2017 надав до Безлюдівської селищної ради акти приймання виконаних робіт № 1 від 10.05.2017, № 2 від 19.06.2017, № 3 від 06.10.2017, № 4 від 09.10.2017 та № 5 від 11.10.2017. На підставі наданих ФОП Ільїчовим І.О. актів приймання виконаних робіт підрядні роботи оплачені повністю на загальну суму 1 039 838,00 грн відповідно до платіжних доручень № 220 від 13.04.2017, № 288 від 12.05.2017, № 414 від 21.06.2017, № 689 від 12.10.2017, № 690 від 12.10.2017, № 691 від 12.10.2017.

Водночас, Харківською окружною прокуратурою здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000364 від 29.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Процесуальним керівником 03.07.2023 у вказаному кримінальному провадженні призначено судову будівельно-технічну експертизу. На вирішення судового експерта поставлено, серед іншого, питання про те, яка загальна вартісна різниця між фактично виконаним обсягом робіт по договору № 17/07 від 07.04.2017 (в тому числі вартість недомонтованих будівельних матеріалів) та обсягом, визначеним в актах виконаних робіт до договору № 17/07 від 07.04.2017. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, вартість фактично виконаних робіт по договору № 17/07 від 07.04.2017 з капітального ремонту покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний. 4-А, з урахуванням вартості робіт та матеріалів згідно зведеного кошторисного розрахунку № 1 складає 915 476 грн. В результаті проведеного дослідження встановлено, що обсяги та вартість фактично виконаних робіт за окремими видами робіт не відповідають обсягам та вартості, зазначеним в актах приймання виконаних робіт з капітального ремонту покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний. 4-А. Загальна різниця між вартістю робіт за договором № 17/07 від 07.04.2017, зазначеною в актах приймання виконаних робіт № 1 від 10.05.2017, № 2 від 19.06.2017, № 3 від 06.10.2017, № 4 від 09.10.2017 та № 5 від 11.10.2017 та вартістю фактично виконаних робіт складає 124 362 грн.

Як стверджує прокурор, надлишкова сплата грошових коштів за договором № 17/07 від 07.04.2017 у сумі 124 362 грн. також підтверджена висновком експерта від 08.09.2022 № СЕ-19/121-22/11280-ЕК за результатами проведення економічної експертизи.

Водночас, ухвалою Харківського районного суду від 12.07.2024 у справі № 635/6062/24 задоволено клопотання обвинуваченого Ільїчова І.О. про закриття кримінального провадження № 0000364 від 29.11.2017 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, на переконання прокурора, внаслідок неповного виконання робіт, включених до актів виконаних робіт, їх вартість завищено на суму 124 362 гривні, яка відповідно до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України, статей 224 та 225 Господарського кодексу України підлягає відшкодуванню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

3. ВІДНОСНО ПІДСТАВНОСТІ (ПРОЦЕСУАЛЬНОЇ ДІЄЗДАТНОСТІ) ПРОКУРОРА НА ЗВЕРНЕННЯ ДО СУДУ З ДАНИМ ПОЗОВОМ

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом. Відтак, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, і лише встановивши наявність такого - суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або про відмову у захисті. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Згідно з частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, у пункті 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України). У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою (частина 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України). У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті цього Закону). Крім того, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України надають прокурору право звертатися до суду з позов про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

На переконання суду, прокурор, звертаючись з даним позовом, обґрунтував порушення інтересів держави, а саме вказав, що місцевий бюджет надмірно витратив кошти на роботи, які фактично не були виконані. Означене тягне за собою нецільове використання коштів місцевого бюджету.

Прокурором також представлено документи, що підтверджують дотримання ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме: листом № 62-725ВИХ-25 від 18 лютого 2025 року у якому прокурор вказав про наявне порушення та запитав чи вживалися заходи зі стягнення збитків та чи будуть вони стягуватися. Безлюдівська селищна рада на цей лист прокурора надала відповідь № 03-22/605 від 13 березня 2025 року, що з метою економії та раціонального використання бюджетних коштів не вбачає доцільним звертатися до господарського суду з подібними позовними вимогами до відповідача.

Таким чином, прокурором дотримані процедури, передбачені законодавством України для звернення до суду в інтересах держави, так само як і обґрунтовано в чому може полягати порушення інтересів держави. Тобто, вбачаються обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави прокуратурою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

4. ВІДНОСНО ВИРІШЕННЯ СПОРУ ПО СУТІ

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07 квітня 2017 між Безлюдівською селищною радою (замовник, позивач) та ФОП Ільїчовим Ігорем Олександровичем (підрядник, відповідач) укладено Договір на капітальний ремонт покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний, 4-А № 17/07. Так, відповідно до п. 1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець бере на себе зобов`язання здійснити капітальний ремонт покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний, 4А і здати замовникові роботи відповідно до затвердженого дефектного акту та кошторису в обумовлений цим Договором строк, а Замовник зобов`язується підготувати Виконавцеві об`єкт ремонту, прийняти закінчений об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт. Пунктом 5.1 Договору визначено, що договірна (тверда) вартість виконання робіт становить 1 039 838,00 грн. Пунктом 8.1. Договору передбачено, що Виконавець несе безпосередню відповідальність за дії своїх робітників, приймає належні заходи для запобігання порушень ними технологічної та виробничої дисципліни під час виконання ремонтних робіт.

На підставі наданих відповідачем актів приймання виконаних робіт підрядні роботи оплачені повністю на загальну суму 1 039 838,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 220 від 13.04.2017, № 288 від 12.05.2017, № 414 від 21.06.2017, № 689 від 12.10.2017, № 690 від 12.10.2017, № 691 від 12.10.2017.

Водночас, Харківською окружною прокуратурою здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000364 від 29.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. У вказаному кримінальному провадженні призначено судову будівельно-технічну експертизу та економічну експертизу. На вирішення судового експерта поставлено, серед іншого, питання про те, яка загальна вартісна різниця між фактично виконаним обсягом робіт за Договором (в тому числі вартість недомонтованих будівельних матеріалів) та обсягом, визначеним в актах виконаних робіт до Договору.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, вартість фактично виконаних робіт по Договору капітального ремонту покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний. 4-А, з урахуванням вартості робіт та матеріалів згідно зведеного кошторисного розрахунку № 1 складає 915 476 грн. В результаті проведеного дослідження встановлено, що обсяги та вартість фактично виконаних робіт за окремими видами робіт не відповідають обсягам та вартості, зазначеним в актах приймання виконаних робіт з капітального ремонту покрівлі та приміщень Безлюдівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Стадіонний. 4-А. Загальна різниця між вартістю робіт за Договором, зазначеною в актах приймання виконаних робіт № 1 від 10.05.2017, № 2 від 19.06.2017, № 3 від 06.10.2017, № 4 від 09.10.2017 та № 5 від 11.10.2017 та вартістю фактично виконаних робіт складає 124 362,00 грн. Надлишкова сплата грошових коштів за Договором у сумі 124 362 грн також підтверджена висновком експерта від 08.09.2022 № СЕ-19/121-22/11280-ЕК за результатами проведення економічної експертизи.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення. Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками, покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків презюмується.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21.

Судом встановлено наявність всіх 4 (чотирьох) елементів складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправна поведінка відповідача полягає у завищенні обсягів робіт, що призвело до завищення і вартості робіт, зазначених в акті; 2) збитки позивача полягають у перерахуванні відповідачу коштів у розмірі більшому, ніж виконано робіт. Загальний розмір збитків складає 124 362,00 грн; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками є прямим, адже саме від протиправної поведінки відповідача, яким було завищено обсяги робіт, зазначених в актах, завдано збитків; 4) вина відповідача є у формі прямого умислу, адже саме відповідач включив до актів завищені обсяги робіт.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову прокурора та стягнення з відповідача збитків у розмірі 124 362,00 грн. Крім того, суд звертає увагу, що до матеріалів справи не надано доказів сплати цих коштів, як і доказів стягнення цих коштів за цивільним позовом в межах кримінального провадження.

5. ВІДНОСНО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ

Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені прокурором, покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Позов Керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ільїчова Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Безлюдівської селищної ради (62489, Харківська область, Харківський район, селище Безлюдівка, вулиця Зміївська, будинок 48; ) збитки у сумі 124 362,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ільїчова Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; ; банк отримувач: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 422,40 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" травня 2025 р.

Суддя Н.В. Калініченко