ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2025 р. Справа№ 910/4444/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 (повний текст підписано 17.06.2024)

у справі №910/4444/24 (суддя Шкурдова Л.)

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО"

до Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича

про стягнення 33 862,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича про стягнення 33 862,50 грн, а саме: 23924,17 грн - безпідставно набуті кошти та 9938,33 грн - проценти за користування вказаними коштами.

Позовні вимоги обґрунтовано неповерненням відповідачем грошового зобов`язання щодо безпідставно перерахованих коштів у сумі 23924,17 грн, у зв`язку з чим позивачем нараховано йому проценти у сумі 9938,33 грн за користування вказаними коштами на підставі ст.ст.1214, 536 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича (м. Київ, вул. Спаська, 31 Б офіс, 9, код 16285602) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 16285602) безпідставно набуті кошти у розмірі 23924,17 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції господарських судів, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми

матеріального права, що призвело до прийняття рішення, яке підлягає скасуванню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Аналіз змісту позовних вимог, свідчить про те, що спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, при цьому між позивачем та відповідачем (приватним виконавцем) відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин.

Важливість процесуального аспекту у визначенні юрисдикції суду з розгляду даного спору полягає у тому, що слід розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/приватного виконавця, які подаються згідно з частиною першою статті 339 ГПК України до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції за правилами ГПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Даний спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

До таких висновків щодо юрисдикції спору дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі N910/4286/20, та у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 лютого 2020 року у справі N201/8493/18. Крім того, до такого висновку також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові N229/1026/21 від 26 жовтня 2022 року.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) справу №910/4444/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Гончарова С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду поновлено Приватному виконавцю Журиді Сергію Миколайовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24, ухвалено розгляд апеляційної скарги Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на те, що позов поданий до приватного виконавця, який є самозайнятою особою, та здійснює незалежну професійну діяльність. Оскільки виконавче провадження не здійснювалось, то кошти, перераховані на спеціальний рахунок приватного виконавця, підлягають поверненню.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Акціонерне товариство «Страхова компанія-ІНГО» код - 16285602 на рахунок приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича посвідчення № 0523 від 25.06.2020 адреса: м. Київ, вул. Спаська, 31 Б офіс, 9 помилково перерахувало кошти на загальну суму 23924,17 грн. з призначенням платежу на виконання виконавчих документів, що підтверджується платіжними інструкціями:

- № 8310 від 12.04.2021 на суму 2703,95 грн. призначення платежу - на виконання зведеного ВП № 910/17277/20 від 02.03.2021 про стягнення з СК «Європейський страховий союз» на користь СК «ІНГО» боргу.

- №16064 від 19.07.2021 на суму 4235,00 грн. призначення платежу - на виконання зведеного ВП № 910/17277/20 від 08.02.2021 про стягнення з СК «Європейський страховий союз» на користь СК «ІНГО» боргу.

- № 9337 від 23.04.2021 на суму 3045,15 грн. призначення платежу на виконання ВП № 8/5025/855/12 від 12.10.2012 про стягнення з Мізири Володимира Станіславовича на користь СК «ІНГО» боргу.

- № 15659 від 13.07.2021 на суму 4546,63 грн. призначення платежу - на виконання зведеного ВП № 909/9/21 від 16.03.2021 Господарського суду про стягнення з СК «Галицька» на користь СК «ІНГО» боргу.

- № 16152 від 20.07.2021 на суму 4596,72 грн. призначення платежу - на виконання рішення № 295/12114/20 від 23.02.2021 про стягнення з Поліванчука Юрія Петровича на користь СК «ІНГО» боргу.

- № 5953 від 12.03.2021 на суму 4796,72 грн. призначення платежу - - на виконання В/Л 295/12114/20 від 23.02.2021 про стягнення з Поліванчука Юрія Петровича на користь СК «ІНГО» боргу.

Виконавчі документи Відповідачу для примусового виконання рішення суду не передавалися, оскільки місцезнаходженням боржника за виконавчими документами не є м.Київ, що не відноситься до виконавчого округу приватного виконавця Журида С.М. Відтак грошові кошти, сплачені Відповідачу, є такими, що набуті без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Отже, оскільки приватним виконавцем виконавчі провадження не відкривались, тому останній отримав вказані кошти як безпідставно набуті.

Станом на день подачі позову відповідачем безпідставно отримано грошові кошти на загальну суму 23924,17 грн.

Позивачем 03.04.2024 надіслано Приватному виконавцю Журиді Сергію Миколайовичу заяву № 700 з проханням повернути безпідставно набуті кошти, перерахувавши їх на рахунок стягувача протягом 7 днів, однак, відповідач не надав відповіді і не повернув кошти.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що належне на даний час позивачу майно безпідставно утримується відповідачем у своєму незаконному користуванні, чим порушені майнові права позивача щодо розпорядження власністю, а тому задовольнив позов про стягнення безпідставно одержаних коштів у сумі 23924,17 грн.

В той же час у стягненні процентів за користування грошовими коштами у сумі 9938,33 грн відповідно до ст.ст. 1214, 536 Цивільного кодексу України відмовив, оскільки вказані норми закону не визначають розмір таких процентів, домовленості сторін з приводу їх розміру не було.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом», у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Колегія суддів враховує, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, окрім суб`єктного складу сторін є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до статей 20 та 21 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів віднесено: справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець; справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями; справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій; справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення; справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що у даній справі розглядається спір про стягнення за правилами статті 1212 ЦК України з фізичної особи (приватного виконавця) безпідставно набутих коштів, який виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням рішення суду.

Колегія суддів зазначає про відсутність імперативних норм вказаної статті 20 ГПК України щодо виключної належності вказаного спору, одним із учасників якого є фізична особа, за предметом цих правовідносин до господарської юрисдикції.

Положеннями статті 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Однак, оскільки предметом розгляду у справі не є заявлені на підставі статті 339 ГПК України вимоги про оскарження дій приватного виконавця під час виконання судового рішення у господарській справі, спір сторін у цій справі не може бути віднесений до господарської юрисдикції виключно на тій підставі, що судове рішення у цій справі ухвалено за правилами ГПК України.

Аналіз змісту позовних вимог, як зазначалось, свідчить про те, що спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, при цьому між позивачем та відповідачем (приватним виконавцем) відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин.

Важливість процесуального аспекту у визначенні юрисдикції суду з розгляду даного спору полягає у тому, що слід розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/приватного виконавця, які подаються згідно з частиною першою статті 339 ГПК України до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції за правилами ГПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає про те, що, оскільки у даній справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, то спір не є про право, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами господарського судочинства. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер спірних правовідносин (приватно-правовий), колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

До таких висновків щодо юрисдикції спору дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21.

З огляду на викладене, обгрунтованимими є доводи апелянта про неможливість розгляду таких вимог позивача у господарському суді та про закриття провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Відповідно до цієї норми господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду (стаття 20 ГПК України).

Таким чином, за результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом невірно застосовано норми чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Колегією суддів враховується практика Верховного Суду в аналогічній справі №910/4692/24 за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" про стягнення з приватного виконавця Журиди Сергія Миколайовича 55 551,03 грн, з яких помилково перерахованими позивачем коштами є 38 904,65 грн, на підставі ст.1214, 536 ЦК України 16 646,38 грн є нарахованими йому процентами за користування вказаними коштами.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 закрито провадження у справі № 910/4692/24 за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до приватного виконавця Журиди Сергія Миколайовича про стягнення 55 551,03 грн, на підставі ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 у справі № 910/4692/24 залишено без змін зазначену ухвалу місцевого господарського суду.

Постанова мотивована тим, що у даній справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, тому спір випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

З огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер спірних правовідносин (приватноправовий) апеляційний господарський суд вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Суди посилались на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 229/1026/21 щодо предметної юрисдикції, предметом якого є не оскарження дій/бездіяльності відповідача - приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень, а неправомірність та бездіяльність набуття відповідачем грошових коштів, які належать позивачу.

Постановою Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 910/4692/24 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 та ухвалу господарського суду міста Києва від 11.06.2024 у справі № 910/4692/24 залишено без змін.

Верховним Судом у вказаній постанові було відхилено посилання позивача на постанову від 14.05.2024 у справі № 522/22821/18 з огляду на таке.

Предметом позову у зазначеній справі є відшкодування шкоди. АТ «Страхова компанія «Інго» звернулось до суду із скаргою на дії приватного виконавця, у якій просило: визнати дії приватного виконавця Солонька М. М. з неповернення коштів авансового внеску незаконними; зобов`язати приватного виконавця Солонька М.М. повернути невикористані кошти авансового внеску в сумі - 2 382,36 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення № 6924 на рахунок стягувача АТ «СК «Інго» після повернення без виконання виконавчого листа № 522/22821/18.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2024 у справі № 522/22821/18 зазначив, що оскільки по справі виникли правовідносини щодо безпідставного, на думку скаржника, отримання приватним виконавцем коштів, такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи за заявою стягувача про неправомірність дій приватного виконавця, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Тобто у зазначеній справі Верховний Суд виснував про необхідність звернення АТ «Страхова компанія «Інго» з позовом на загальних підставах про стягнення з приватного виконавця грошових коштів відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, а не зі скаргою на дії приватного виконавця.

Верховний Суд у зазначеній справі не надавав висновок про вирішення спорів про стягнення з фізичної особи - приватного виконавця безпідставно набутих коштів у порядку господарського судочинства.

Верховним Судом також було відхилено посилання скаржника на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі № 910/4444/24, оскільки за змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як рішення місцевого господарського суду не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає обґрунтованими, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у даній справі підлягає закриттю у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Судові витрати відповідача за розгляд апеляційної скарги у зв`язку із її задоволенням покладаються на позивача на підставі ст.130 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/4444/24 скасувати.

3. Провадження у справі №910/4444/24 закрити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 16285602) на користь Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича (м. Київ, вул. Спаська, 31 Б офіс, 9, код 16285602) 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи №910/4444/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

С.А. Гончаров