УХВАЛА

м. Київ

26.05.2025Справа № 910/4718/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши матеріали позовної заяви Житлово-будівельного кооперативу "Механізатор" до Фізичної особи-підприємця Гузинець Мар`яни Михайлівни про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом, зокрема, наданням суду доказів на підтвердження реєстрації позивачем власного електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС).

12.05.2025 року засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 року, суд наголошував позивачу, який є юридичною особою, яка зареєстрована за законодавством України щодо необхідності в порядку частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС.

Частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

В розумінні частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України одним із видів рішень суду є ухвала.

Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Таким чином, ухвала суду від 21.04.2025 року в даній справі набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина 2 стаття 326 Господарського процесуального кодексу України).

В заяві про усунення недоліків, яка надійшла до суду 12.05.2025 року позивач повідомив суд, що всупереч приписам чинного процесуального законодавства не має наміру реєструвати електронний кабінет в ЄСІТС, а отже, немає наміру виконувати вимоги ухвали суду від 21.04.2025 року в частині реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС.

Обґрунтовуючи власні дії позивач у заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначає, зокрема, що Закон України № 3200-ІХ від 29.06.2023 року, який вносить доповнення до процесуальних кодексів України щодо обов`язковості реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС не підписаний Президентом України, а тому на думку позивач зазначений Закон не набрав чинності та набере чинності через 90 днів після його підписання; що позивач наділений правом здійснювати самопредставництво під час розгляду справи у суді; що бажає отримувати процесуальні документи в паперовому вигляді.

Суд зазначає, що Закон України № 3200-ІХ прийнятий Верховною Радою України 29.06.2023 року та пунктом 1 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через 90 днів з дня його опублікування.

В свою чергу частиною 1 статті 139 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" передбачено, що підписані Президентом України закони публікуються в газеті "Голос України" та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих офіційних друкованих виданнях є офіційним оприлюдненням.

Закон України № 3200-ІХ від 29.06.2023 року підписаний Президентом України та опублікований в газеті "Голос України" № 316 від 20.07.2023 року, а отже в силу приписів пункту 1 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності 21.07.2023 року та був введений в дію 18.10.2023 року.

Таким чином частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ІХ від 29.06.2023 року з урахуванням внесених змін Законом України № 3424-ІХ від 19.10.2023 року внормовано, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, частина 6 статті 6 вищезазначеного кодексу є імперативною (обов`язковою до виконання) нормою щодо осіб зазначених в переліку, в тому числі і до юридичних осіб резидентів України.

Судом встановлено, що Житлово-будівельний кооператив "Механізатор" в силу частини 1 статті 2 Закону України "Про кооперацію" є юридичною особою, відтак, на позивача поширюються до обов`язкового виконання приписи частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, станом на дату подачі позивачем заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивач всупереч приписам чинного Господарського процесуального кодексу України та всупереч вимогам ухвали суду від 21.04.2025 року не зареєстрував електронний кабінет в ЄСІТС.

Щодо тверджень позивача, що він наділений правом здійснювати самопредставництво, суд не заперечує проти таких повноважень позивача, якими останній наділений в силу частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, таке право позивача не нівелює обов`язку позивача, як юридичної особи зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС.

Щодо бажання позивача отримувати процесуальні документи в паперовому вигляді, суд зазначає, що таким правом сторони судового провадження наділені частиною 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України за умови подання окремої заяви, але таке право також не нівелює обов`язку позивача, як юридичної особи зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач не зареєстрував електронний кабінет в ЄСІТС, більше того позивач в заяві про усунення недоліків повідомив, що не має наміру реєструвати електронний кабінет в ЄСІТС, таким чином, позивач власними діями знехтував вимогам встановлених чинним Господарським процесуальним кодексом України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 року, а отже позивачем вимоги ухвали суду не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.

Згідно з частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Наведені вище обставини є підставою для повернення заяви заявнику без розгляду.

Згідно з частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку розділу IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна