УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

29.05.2025Справа № 910/6480/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» (33023, м. Рівне, вул. Грушевського академіка, буд. 77, офіс 304)

До боржника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву та Київської області» (04050, м. Київ, вул. Платона Майбороди, буд. 19)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 90 693, 17 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву та Київської області» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості у розмірі 90 693, 17 грн за договором №ЗЦП-315 від 31.12.2024 про закупівлю електричної енергії.

Заява обґрунтова неналежним виконання боржником умов договору №ЗЦП-315 від 31.12.2024 в частині вчасної та повної оплати поставленої заявником електричної енергії протягом січня-березня 2025 року.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункт 8 частина 1 стаття 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника на положення частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Заявник стверджує, що за період з січня по березень 2025 року поставив боржнику згідно договору №ЗЦП-315 від 31.12.2024 електричну енергію на загальну суму 2 141 810, 10 грн (січень - 1 023 775, 55 грн; лютий - 846 305, 82 грн; березень - 271 728, 73 грн). Боржник, в свою чергу, частково оплатив отриману електричну енергію у загальному розмірі 2 051 116, 93 грн.

Таким чином, у боржника за твердженнями заявника утворилась заборгованість у розмірі 90 693, 17 грн.

Згідно пункту 5.8. договору №ЗЦП-315 від 31.12.2024, постачальник до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє споживачу рахунок за спожиту електричну енергію та направляє акт постачання електричної енергії.

Згідно пункту 5.10. договору №ЗЦП-315 від 31.12.2024, споживач зобов`язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії, на підставі виставленого постачальником рахунку на оплату та оформленого акту, при наявності фінансування, у строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту підписання сторонами акту.

Заявник до заяви долучив акт купівлі-продажу електричної енергії №967 за березень 2025, який підписаний лише зі сторони заявника та рахунок на оплату №896 від 31.03.2025.

В заяві про видачу судового наказу, заявник зазначає, що вищезазначений акт та рахунок направив боржнику засобами поштового зв`язку та додатково засобами електронного зв`язку.

Проте, доказів направлення боржнику акту №967 та рахунку №896 заявник до заяви не додав.

З вище зазначеного слідує, що строк оплати вартості наданих послуг у розумінні пункту 5.10. договору не настав.

Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя також відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Таким чином, суд зазначає, що пунктом 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд констатує, що заявник не додав до заяви про видачу судового наказу докази здійснення боржником часткових оплат, а відтак, не обґрунтував суму визначеного боргу у розмірі 90 693, 17 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що згідно з пунктами 1, 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України існують підстави для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 стаття 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 150, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» у видачі судового наказу.

2. Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких