ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. м. Київ Справа № 911/644/25

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Комісарчук Д.-М.О.

розглянувши справу № 911/644/25

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Карміл», с. Триліси

Фастівського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАК «Олімп», м. Васильків

Київської області

прo стягнення 413 495,22 грн

за участі представників:

від позивача: Васильченко В.О., адвокат, ордер серії АО №1163571 від 19.02.2025

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області звернулось Селянське (фермерське) господарство «Карміл» (далі-позивач) з позовною заявою від 19.02.2025 (вх. № 4883/25) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАК «Олімп» (далі-відповідач) про стягнення 413 495,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 25/04/2024-01 від 24.04.2024 щодо своєчасної оплати товару, отриманого на підставі видаткових накладних, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість сумі 357 052,06 грн, з огляду на наявність якої нараховані 48 390,01 грн інфляційних втрат та 8 053,15 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.02.2025 відкрито провадження у справі № 911/644/25, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений в підготовчому засіданні на 19.03.2024.

Ухвалою суду від 19.03.2024 підготовче провадження у справі № 911/644/25 було закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 16.04.2025.

Присутнім в судових засіданнях представником позивача були підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Відповідач під час розгляду справи відзив на позовну заяву до суду не надіслав, явку свого повноважного представника у судові засідання не забезпечив.

Згідно з частиною 5 та 7 статті 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Частиною 11 статті 242 ГПК України встановлено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (надалі - ЄСІКС) затверджено рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 37 Положення про ЄСІКС унормовано, що підсистема Електронний суд забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Ухвали суду від 24.02.2025 та 19.03.2025 були внесені до АСДС та автоматично направлені в електронний кабінет відповідача та доставлені до його електронного кабінету, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Абзацом 2 зазначеної норми врегульовано, що якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 між Селянським (фермеським) господарством «Карміл» (далі-постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАК «Олімп» (далі-покупець) укладений Договір поставки № 25/04/2024-01, відповідно до умов п. 1.1 постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію та продукти її переробки на умовах визначених в договорі, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його варість в порядку та на умовах визначених цим договором.

Кількість товару, що підлягає поставці вказується у видаткових накладних (п. 1.2 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової та/або товарно-транспортної накладної, або іншого документу, що може підтвердити факт поставки товару за цим договором (п. 2.3 договору).

Умовами п. 2.6 договору визначено, що факт передачі підтверджується підписанням первинного документа.

Розрахунок за товар здійснюється протягом 21 календарного дня після поставки товару (п. 3.2 договору).

Умовами п. 8.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від повного виконання всіх передбачених договором зобов`язань.

Так, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем, на підставі видаткових накладних № 16 від 26.04.2024 на суму 140 244,02 грн, № 17 від 03.05.2024 на суму 135 952,02 грн, № 19 від 15.05.2024 на суму 175 856,02 грн було поставлено, а відповідачем прийнято товар, всього на загальну суму 452 052,06 грн.

Видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку зі сторони позивача та відповідача, а також скріплені печатками юридичних осіб. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Поставка товару відповідачу також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними № Р16 від 26.04.2024, № Р17 від 03.05.2024, № Р19 від 15.05.2024.

Для оплати вартості отриманого відповідачем товару, позивачем були сформовані та виставлені рахунки на оплату № 16 від 26 04.2024 на суму 140 244,02 грн, № 17 від 03.05.2024 на суму 135 952,02 грн, № 19 від 15.05.2024 на суму 175 856,02 грн.

Однак, відповідач в порушення умов договору, в повному обсязі оплату товару не здійснив, сплативши вартість товару лише частково в сумі 95 000,00 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні інструкції № 299 від 13.06.2024, № 333 від 02.07.2024, № 358 від 06.08.2024, вартість товару в сумі 357 052,06 грн залишена відповідачем не сплаченою.

За твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної заяви наявна за відповідачем заборгованість лишається не оплаченою, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Так, за своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі договору та видаткових накладних товару, на час прийняття рішення повністю не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 357 052,06 грн визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, звертаючись із позовом, позивач також просить суд стягнути з відповідача 48 390,01 грн інфляційних нарахувань та 8 053,15 грн 3 % річних, нархованих за сукупний період червень 2024-січень 2025, з урахуванням здійснених відповідачем оплат.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 наголошено на тому, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши наданий позивачем розрахунки, суд дійшов висновку що розрахунок 3 % річних здійснений позивачем правильно, а отже така вимога підлягає задоволенню у заявленому розмірі - 8 053,15 грн, в той час як розмір інфляційних нарахувань відповідно до розрахунку проведеного судом становить - 43 651,00 грн, а отже вимога про стягнення інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАК «Олімп» (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Гончарна, 75, ) на користь Селянського (фермерського) господарства «Карміл» (08552, Київська область, Фастівський район, с. Триліси, вул. Степова, 42, ) 357 052 (триста п`ятдесят сім тисяч п`ятдесят дві) грн. 06 коп заборгованості, 43 651 (сорок три тисячі шістсот п`ятдесят одну) грн. 00 коп інфляційних нарахувань, 8 053 (вісім тисяч п`ятдесят три) грн. 15 коп 3 % річних та 4 905 (чотири тисячі дев`ятсот п`ять) грн. 07 коп судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині відмовити в задоволенні позову.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 26.05.2025.

Суддя О.О. Христенко