ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 Справа № 914/2173/24

за позовом: Керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт», м.Львів,

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальфі-Про», м.Луцьк,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Обслуговуючий кооператив "Гаражно-будівельний кооператив "Автомеханік", м.Львів

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Прокурор: Г. Лука,

представники сторін:

від позивача: О. Поліщук,

від відповідача 1: Р. Шегинський,

від відповідача 2: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

СУД ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальфі-Про» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,7472 га (кадастровий номер :06:012:0013).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 вересня 2024 року справу № 914/2173/24 передано на розгляд судді Б. Яворському. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; суд встановив строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

15.10.2024 прокурор через систему «Електронний суд» подав додаткові докази та клопотання про залучення ОК «ГБК «Автомеханік» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Клопотання обгрунтоване тим, що Рясне-Руською сільською радою земельну ділянку площею 2,7472га було незаконно передано кооперативу, що у подальшому призвело до передачі її ТОВ «Амальфі-Про».

Ухвалою від 11.11.2024 суд залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОК «ГБК «Автомеханік».

01.12.2024 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву.

03.12.2024 третя особа подала заперечення на позовну заяву.

18.12.2024 прокуратура подала пояснення щодо відзиву та заперечень третьої особи.

11.02.2025 позивач подав додаткові пояснення.

Рух справи у викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Прокурор та представник позивача у судове засідання 12.05.2025 з`явилися, підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити.

Представник відповідача 1 у судове засідання 12.05.2025 з`явився, проти позову заперечив.

Представники відповідача 2 та третьої особи у судове засідання 12.05.2025 не з`явилися, причин неявки не повідомили, хоча були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Аргументи прокурора та позивача: рішенням Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» оголошено ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га; закон визначає, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду; рішення Львівської обласної ради було предметом розгляду Львівським окружним адміністративним судом справі №380/23540/21 за позовом Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап», ТОВ «Галтекс-Брухт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Сілвер Авто», до Львівської обласної ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача, Львівської міської ради, Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 №907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» і суди усіх трьох інстанцій відмовили у задоволенні позову та підтвердили, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах заказника та відноситься за категорією до земель природно-заповідного фонду; спірна земельна ділянка знаходиться в межах заказника «Торфовище Білогорща», що підтверджується висновком експерта, і відноситься до категорії земель природно-заповідного фонду, а тому не могла бути передана у приватну власність; зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а в даному випадку така зміна відбулася без погодження з КМУ; землі природно-заповідного фонду є особливо цінними землями, а зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення; оскільки обслуговуючий кооператив утворюється для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам, в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу, надання гаражному кооперативу, членами якого є 3 особи, для гаражного будівництва земельної ділянки площею 2,7472 га є явно незаконним; норма безоплатної приватизації землі на 1 особу для будівництва індивідуальних гаражів становить не більше 0,01 га; земельна ділянка площею 2,7472 га була передана кооперативу з трьох осіб, а згодом перейшла до ТОВ «Амальфі-Про»; гаражно-будівельним кооперативам земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням "землі житлової та громадської забудови", тому надання ОК "ГБК "Автомеханік" земельної ділянки з категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення не відповідає вимогам законодавства; оскільки передача ділянки кооперативу була незаконною, то і подальше набуття відповідачами такої ділянки у власність є незаконним; перехід права власності на спірну земельну ділянку від ТОВ «Галтекс-Брухт» до ТОВ «Амальфі-Про» відбувся під час розгляду справи №914/2539/21 незважаючи на обтяження земельної ділянки; селищна рада та кооператив, а в подальшому і відповідачі по справі могли та мали можливість знати, що вказана земельна ділянка є об`єктом ПЗФ, а також надання такої суперечить ст. 41 ЗК України; до того часу, поки в Державному земельному кадастрі (ДЗК) продовжуватиме розміщуватися інформація про земельну ділянку з таким цільовим призначенням, яке суперечить дійсному (землі для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства), такі дані в розумінні ст.20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є офіційними; ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду; правові режими земельних ділянок із цільовим призначенням «для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» - 12.04 та «для збереження та використання земель природно-заповідного фонду» 01.14 є повністю відмінними, тому реєстрація спірної земельної ділянки у ДЗК, як земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства перешкоджає дотриманню такого режиму земельної ділянки, який відповідає її якісним характеристикам; після скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що у свою чергу дасть змогу запобігти можливим повторним порушенням природоохоронного і земельного законодавства; тому необхідно усунути перешкоди територіальній громаді в особі ЛМР у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 2,7472 га, з кадастровим номером :06:012:0013 шляхом виключення з ДЗК відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки, з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї; власник і законний володілець земельної ділянки, яка входить у межі об`єкта природно-заповідного фонду, яким у цій справі є територіальна громада в особі ЛМР, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, вимагаючи повернути цю ділянку.

Аргументи відповідача 1 та третьої особи: заперечуючи позовні зазначено, що прокурором не надано затвердженої у встановленому законом порядку документації із землеустрою щодо організації і встановлення меж території об`єкту природно-заповідного фонду, особами відповідальними за збереження режиму охорони території не проведено робіт з винесення меж заказника та закріплення їх в натурі (на місцевості); межі заказника на сьогодні не визначені, відсутні відомості в ДЗК про об`єкт природно-заповідно фонду чи відповідні природоохоронні території, відсутні підписані органом місцевого самоврядуванні охоронні зобов`язання тощо; земельна ділянка з кадастровим №:06:012:0003 не відносилася до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; процедура створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», а також розроблення проекту його створення не відповідали визначеним положенням чинного законодавства; висновок судового експерта Бутакової М.А. №41 від 02.07.2021 року не може бути належним та достовірним доказом в розумінні вимог ГПК та суперечить вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 зі змінами і доповненнями; межі заказника місцевого значення в натуру не виносилися, охоронні зобов`язання не оформлялися, зміни у земельно-облікові документи також не вносилися, технічна документація на територію чи об`єкт природно-заповідного фонду не розроблялася, не погоджувалася та не затверджувалася; спірна земельна ділянка ніколи не належала до категорії земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, будь-які докази на підтвердження вказаного твердження відсутні; межі населених пунктів с. Рясне-Руське та м. Львів станом на сьогодні є не встановленими; прокурором та позивачем не дотриманий принцип належного урядування; позивачем (прокурором) не заявлено відповідну віндикаційну вимогу, натомість заявлено сукупність різних позовних вимог, які є самостійними та окремими способами захисту та не можуть бути поєднані в одній.

Відповідач 2 проти позову не заперечив, будь-яких документів до суду не подав, у судові засідання не з`являвся, хоча повідомлявся про дату, час та місце судових засідань.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відовідача та третю особу було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, що були подані учасниками.

У судовому засіданні 12.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

23.03.2017 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 1711 «Про підтримку петиції «Про необхідність створення ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Торфовище Білогорща». 14.02.2019 ухвалою Львівської міської ради №4697 надано згоду на створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» на території Львівської міської ради площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова, що не надані у власність або користування та ухвалено Департаменту містобудування клопотати перед Львівською обласною радою про оголошення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». 14.02.2019 ЛМР прийнято ухвалу №4647 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова», згідно з якою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель м.Львова орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), у тому числі земельної ділянки №15 площею 91,1650 га (кадастровий номер :06:012:0003, до меж якої входить ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща». Пунктом 3 вказаної ухвали вирішено передати земельну ділянку №15 площею 91,1650 га (кадастровий номер :06:012:0003) комунальної власності Львівської міської ради до земель державної власності та пунктом 5 - рекомендувати Львівській обласній державній адміністрації розглянути питання прийняття зазначених земельних ділянок у державну власність з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району. Право комунальної власності ЛМР на земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0003 зареєстроване 19.03.2019. Земельну ділянку площею 91,1650 га (кадастровий номер :06:012:0003, КВЦПЗ - 16.00) розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 23.08.2019 №916/0/5-19 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність», зараховано до земель державної власності із земель комунальної власності ЛМР. Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно 29.11.2019 зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0003.

Рішенням Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» оголошено ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га, зокрема на території Львівської міської ради площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської ради площею 33,2 га за рахунок земель запасу.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №1483/0/5-19 від 15.12.2019 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність» передано до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, серед яких зокрема земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0003.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 18.12.2019 №3365 «Про прийняття земельних ділянок у комунальну власність» прийнято у комунальну власність земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0003. Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно 19.12.2019 зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0003. В подальшому Рясне-Руською сільською радою прийнято рішення №3432 від 03.01.2020 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі)», яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим №:06:012:0003 площею 91,1650 га на 13 земельних ділянок.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради №3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 91,1650 га на 13 земельних ділянок, щодо 10 з яких, загальною площею 82,3796 га надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для зміни цільового призначення з КВЦПЗ 16.00 (землі запасу) на КВЦПЗ 01.05 (для індивідуального садівництва):

- Земельна ділянка №1 площею 7, 7415 га :06:012:0007);

- Земельна ділянка №2 площею 9, 1897 га :06:012:0015);

- Земельна ділянка №3 площею 7, 4685 га :12:005:0041);

- Земельна ділянка №4 площею 0, 2179 га :12:005:0042);

- Земельна ділянка №5 площею 0, 2290 га :12:005:0043);

- Земельна ділянка №6 площею 8, 1730 га :12:005:0044);

- Земельна ділянка №7 площею 21, 8466 га :06:012:0008);

- Земельна ділянка №8 площею 20, 9306 га :06:012:0009);

- Земельна ділянка №9 площею 3, 2914 га :06:012:0010);

- Земельна ділянка №10 площею 3, 2914 га :06:012:0011);

а щодо трьох інших земельних ділянок, загальною площею 8,7855 га, змінено функцію використання земель в межах категорії (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) з КВЦПЗ 16.00 (землі запасу) на КВЦПЗ 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу):

- Земельна ділянка №11 площею 3,2913 га :06:012:0012);

- Земельна ділянка №12 площею 2,7472 га :06:012:0013) спірна земельна ділянка;

- Земельна ділянка №13 площею 2,7470 га :06:012:0014).

Згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно 03.06.2020 об`єкт нерухомого майна земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0003 закрито. За Рясне-Руською сільською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0013.

11.09.2020 рішенням Рясне-Руської сільської ради №4108 земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0013 передано у приватну власність Обслуговуючому кооперативу «Автомеханік», цільове призначення - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу. 17.11.2020 кооперативом зареєстровано право власності на земельну ділянку за кадастровим №:06:012:0013.

25.12.2020 загальними зборами членів Обслуговуючого кооперативу «Автомеханік» прийнято рішення про внесення додаткового вкладу до статутного капіталу ТОВ «Галтекс-Брухт» шляхом передачі нерухомого майна земельної ділянки за кадастровим №:06:012:0013.

23.01.2021 зареєстровано право власності ТОВ «Галтекс-Брухт» на спірну земельну ділянку на підставі акта приймання передачі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.09.2021 (суддя Фартушок Т.Б.) у справі №914/2539/21 позовну заяву керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова до Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік» та Рясне-Руської сільської ради про визнання недійсним рішень, скасування державної реєстрації прав та припинення права прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31.05.2022 провадження у справі №914/2539/21 зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №380/23540/21, яка розглядалася Львівським окружним адміністративним судом. 28.12.2023 прокурор подав заяву про забезпечення позову, у якій просив до вирішення справи по суті вжити заходи забезпечення позову і накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальність «Галтекс-Брухт» - земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0013, площею 2,7472 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Ухвалою ГСЛО від 28.12.2023 поновлено провадження у справі №914/2539/21 заяву про забезпечення позову призначено до розгляду у судовому засіданні 08.01.2023. 05.01.2024 державним реєстратором Белзької міської ради Львівської області Лободинець Н.І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про перехід права власності на вищевказану земельну ділянку від ТОВ «Галтекс-Брухт» до ТОВ «Амальфі-Про» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна №16, №17, посвідченого 05.01.2024 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Зуєвою С.М., протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Галтекс-Брухт» № 05/01 від 05.01.2024 та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Амальфі-Про» №05/24 від 05.01.2024. У відповідності до вищевказаних документів ТОВ «Галтекс-Брухт» передало, а ТОВ«Амальфі-Про» прийняло як додатковий вклад до статутного капіталу цього товариства спірну земельну ділянку. Ухвалою ГСЛО від 08.01.2024 у справі №914/2539/21 заяву прокурора про забезпечення позову задоволено, до вирішення спору по суті накладено арешт на майно ТОВ «Галтекс-Брухт» - земельну ділянку, кадастровий номер :06:012:0013, площею 2,7472 га.

Враховуючи перехід права власності на спірну ділянку до ТОВ «Амальфі-Про», прокурором у межах справи №914/2539/21 подавалася заява про зміну (уточнення) позовних вимог, у якій прокурор просив також визнати недійсним такий перехід права власності та скасувати відповідну державну реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ «Амальфі-Про», однак 12.03.2024 суд відмовив у прийнятті такої заяви. Тому прокурор окремо звернувся з позовом до суду і такі позовні вимоги є предметом розгляду даної справи (914/2173/24).

Постановою Верховного Суду від 07.03.2025 залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023, якими відмовлено у позові ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап», ТОВ «Галтекс-Брухт», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Сілвер Авто» до Львівської обласної ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача Львівської міської ради, Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Верховний Суд погодився, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах заказника та у постанові відзначив, зокрема, таке: «Порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачі обґрунтовують тим, що земельні ділянки знаходяться у них на праві власності, а тому включення цієї території до меж ландшафтного заказника призведе до неможливості їх належного використання. … Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час набуття права комунальної власності (19.12.2019) на земельну ділянку площею 209,0 га, до складу яких входять ділянки позивачів, спірне рішення №907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», вже було чинним та обов`язковими до виконання. … Позивачі, як юридичні особи, були створені у вересні - листопаді 2020 року, а земельні ділянки набули вже після створення заказника, коли ці ділянки вже мали спеціальний правовий статус. … Суд погоджується з висновками суду попередніх інстанцій про те, що в результаті прийняття спірного рішення 29.10.2019 публічно-правових відносин між відповідачем та позивачами не виникло і не могло виникнути, оскільки право власності на земельні ділянки всі позивачі набули після прийняття оскаржуваного рішення ради.»

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Щодо звернення з позовом до суду прокурором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Одночасно згідно з положеннями частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

29.11.2020 повноваження Рясне-Руської сільської ради припинилися, а її правонаступником стала Львівська міська рада.

06.07.2024 на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Франківською окружною прокуратурою міста Львова скеровано лист на адресу Львівської міської ради про наявні порушення вимог законодавства. У відповідь на це 23.07.2024 Львівська міська рада у своєму листі зазначила що, у ході судового засідання у справі № 914/2539/21 стало відомо про те, що стосовно спірної земельної ділянки проведено незаконні реєстраційні дії, спрямовані на зміну власника. Такі дії завдали шкоди охоронюваним законом правам Львівської міської ради як власника земельної ділянки, однак Львівською міською радою не вчинялись дії представницького характеру, з метою поновлення порушених інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про захист права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0013, площею 2,7472 га.

Оскільки рада самостійно з позовом до суду не зверталася, не вживала заходів для захисту інтересів держави, тому прокурором правомірно подано відповідний позов до суду, у якому ЛМР визначена як позивач, та повідомлено про це ЛМР.

Щодо належності спірної ділянки до земель ПЗФ.

Відповідно до ст.43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст.44 ЗК України).

Згідно ч.3 ст.53 Закону України «Про природно-заповідний фонд» рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд»).

Проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду передаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища у встановленому порядку уповноваженим приймати рішення про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (ч.7 ст.52 Закону України «Про природно-заповідний фонд»).

Рішенням Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» створено ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га на території Львівської міської ради площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської ради площею 33,2 га за рахунок земель запасу.

Прокурор та позивач наголошують, що земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0013 знаходиться в межах об`єкта природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення

«Торфовище Білогорща», що підтверджується проектом створення заказника, координатами меж заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовленою ТзОВ «Галгеокадастр» у 2020 році.

Також у матеріалах справи міститься висновок експерта №41 від 02.07.2021 судової земельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000198, та висновок експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198. Відповідач 1 відзначає, що такі висновки не можуть бути належним та достовірним доказом в розумінні вимог ГПК України та суперечить вимогам інструкції; у висновку вказано, що він підготовлений по матеріалах кримінального провадження, а не з метою подання до суду.

Суд зазначає, що при вирішенні господарських спорів може бути досліджений висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії (з врахуванням правової позиції, зазначеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №918/36/19). Така ж правова позиція щодо можливості використання в господарському судочинстві висновку експерта, наданого в межах кримінального провадження, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18. Тому суд відхиляє заперечення відповідача 1 щодо висновків експерта, які знаходяться у матеріалах справи.

У висновку експерта від 02.07.2021 зазначається, зокрема, що в результаті проведеного дослідження встановлено, що земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0013 площею 2,7472 накладається на земельну ділянку, межі якої визначені планом меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща»; площа накладення становить 1,7068 га (а.с.217 Т.1).

У висновку експерта від 01.02.2022 вказано, що межі спірної земельної ділянки частково накладаються на межі земельної ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», згідно плану меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», за координатами меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» (система координат СК-63 зона 1, точність визначення відповідає масштабу 1:25000); площа накладення 1,7068 га (а.с.103 Т.2).

Суд не бере до уваги заперечення відповідача 1 та третьої особи про незаконність створення заказника та порушення при його створенні, оскільки ці обставини були предметом розгляду в адміністративній справі №380/23540/21. Так, як уже відзначалося, постановою Верховного Суду від 07.03.2025 залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023, якими відмовлено у позові ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Пікап», ТОВ «Галтекс-Брухт», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Сілвер Авто» до Львівської обласної ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача Львівської міської ради, Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 №907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Верховний Суд погодився, що заказник створений 29.10.2019 і спірна земельна ділянка знаходиться у межах заказника, та відзначив, зокрема, що кооператив як юридична особа, був створений 01.09.2020, тобто, вже після створення заказника, коли ділянка вже мала спеціальний правовий статус і право власності на земельну ділянку кооператив набув після прийняття рішення про створення заказника.

У матеріалах справи міститься Звіт про виконання інженерно-геологічних вишуковувань та території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». У звіті зазначається, що Торфовище Білогорща є унікальним ландшафтно-гідрологічним утворенням, яке виникло саме в цьому місці, внаслідок унікального збігу сукупності геолого-структурних, морфоструктурних, літологічних, гідрогеологічних та гідрологічних факторів; торфовище має чітку геолого-структурну приуроченість воно розташоване на зчленуванні Розтоцького і Львівського блоків Зони платформних піднять Західноєвропейської платформи, яка входить до складу Пізньоальпійського структурно-формаційного комплексу, накладеного на Луквинську СФЗ Львівської крейдової западини, сформованої на ранньоальпійському етапі формування чохла Західноєвропейської платформи; торфовище знаходиться y південній частині Домажирлівобережної котловини - морфоструктури, яка розташована на південному краю Розтоцького блоку, на захід від Головного Європейського вододілу, в полосі Білогірсько-Мальчицької постльодовикової прохідної долини; свердловинами розкриті 6 різновидів торфів, які відрізняються ступенем розкладення, а також наявністю домішок піску; максимальні потужності торфів на східній ділянці території досліджень 6,2 м; потужність торфів на східній ділянці в цілому помітно більша, ніж на західній - переважають потужності понад 2,4 м.

Враховуючи зазначене, суд не погоджується з доводами відповідача 1 та третьої особи про те, що земельна ділянка з кадастровим №:06:012:0003 не відносилася до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а процедура створення ландшафтного заказника «Торфовище Білогорща» не відповідали визначеним положенням чинного законодавства.

Відповідно до п.в ч.4 ст.83, п.г ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Частиною 2 ст.20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Стаття 150 ЗК України визначає, що до особливо цінних земель відносяться, зокрема, торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини, торфовища у складі водно-болотних угідь міжнародного значення; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Зважаючи на зазначене, суд погоджується із прокурором, що при формуванні спірної земельної ділянки відбулася зміна цільового призначення земель природно-заповідного фонду без згоди КМУ, і згодом ділянка природно-заповідного фонду була передана у приватну власність, що суперечить закону.

Щодо передачі ділянки кооперативу.

Відповідно до ст.41 ЗК України гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ст.6 вказаного Закону, залежно від завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (ст. 2 Закону України «Про кооперацію»).

У постанові від 13.09.2022 по справі №906/260/21 Верховний Суд звертає увагу, що наявність в особи статусу гаражно-будівельного кооперативу не є єдиною визначальною умовою для набуття нею за рішенням органу місцевого самоврядування безоплатно у власність чи в оренду земельної ділянки для гаражного будівництва на підстав статті 41 Земельного кодексу України. Достеменному дослідженню та встановленню судом на загальних підставах підлягають обставини щодо необхідності отримання гаражно-будівельним кооперативом земельної ділянки у конкретному заявленому розмірі, зважаючи на наявність дійсної необхідності у задоволенні мінімально обґрунтованих потреб членів гаражно-будівельного кооперативу у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж) та їх кількості.

Тому слушними є зауваження прокурора та позивача, що оскільки ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік» зареєстровано 01.09.2020 і засновниками та членами кооперативу є 3 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), а норма безоплатної приватизації землі на 1 особу для будівництва індивідуальних гаражів становить не більше 0,01 гектара (ст.121 ЗК України), передача Рясне-Руською сільською радою гаражно-будівельному кооперативу, членами якого є 3 особи, земельної ділянки площею 2,7472 га суперечить меті створення кооперативу та порядку його діяльності. Крім того, у подальшому спірна земельна ділянка від кооперативу, де одним із засновників та керівником є ОСОБА_1 , перейшла до ТОВ «Галтекс-Брухт», де директором також є ОСОБА_1 , а після цього до ТОВ «Амальфі-Про». Твердження відповідача 1, про те, що на землі заказника накладається не вся спірна ділянка, а лише лише 1,7041 га, не спростовує факту незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності.

Щодо способу захисту. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Право чи інтерес особи мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Позаяк, неефективний спосіб захисту не здатен забезпечити поновлення порушеного (оспорюваного) права в межах одного судового провадження.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах (постанова Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Верховний Суд у п.8.44 постанови від 16.02.2024 у справі №910/10009/22 наголошує, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо). Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства. Близькі за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 (п.6.46), від 20.09.2023 у справі №910/3453/22 (п.58), від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 (п.5.30).

У постанові від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 Велика Палата ВС відзначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 71)). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої ст.152 ЗК України).

У постанові ВП ВС від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (аналогічний висновок також у постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16) відзначається, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення позову до останнього набувача цього майна, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та постанові від 10.02.2021 у справі №449/723/17, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та Водного Кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18), а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18)).

У справі №676/76/22 розглядався позов прокурора про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути частину земельної ділянки, яка перебуває в межах земель природно-заповідного фонду, що перебуває у постійному користуванні НПП «Подільські Товтри» на підставі державного акта на право постійного користування землею, однак оспорюваним рішенням ділянка була передана у приватну власність. Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 зробив наступні висновки:

«З огляду на наведені приписи Закон України «Про природно-заповідний фонд» не допускає можливість будівництва та обслуговування садового будинку, садівництва у національних природних парках. Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що надання земельної ділянки у приватну власність для садівництва на землях природно-заповідного фонду суперечить наведеним вимогам закону. Тому Рудська сільська рада (правонаступник Жванецька сільська рада) і ОСОБА_2 , а в подальшому і ОСОБА_1 знали чи повинні були знати, проявивши розумну обачність щодо місця розташування спірної земельної ділянки, про неможливість передання її у власність для садівництва. Поведінка відповідачів не була добросовісною. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18) (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158 гс 19) (пункт 10.29)). Для повернення земельної ділянки, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Ураховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові про скасування рішення Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 24 липня 2015 року №5 про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення садівництва у зв`язку з обранням неефективного способу захисту порушеного права. Належним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Позовна вимога щодо повернення земельної ділянки сформульована у позовній заяві як вимога зобов`язального характеру - зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Хмельницької обласної державної адміністрації спірну земельну ділянку. … Відтак саме боржник в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову в цій частині зобов`язаний вчинити певні дії відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», норми якої регламентують порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Дії виконавця полягають у відкритті виконавчого провадження та наданні боржнику 10 робочих днів для його добровільного виконання; перевірці виконання рішення боржником і накладення на боржника штрафу в разі невиконання без поважних причин ним рішення та попередження про кримінальну відповідальність, направлення повідомлення до органу досудового слідства про вчинення боржником кримінального правопорушення.

При цьому за наявності зареєстрованого права власності на об`єкт цивільних прав (земельну ділянку), очевидно, що в разі невиконання боржником рішення про повернення земельної ділянки, воно не може бути виконано в примусовому порядку без участі боржника, що матиме наслідком надсилання виконавцем до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» і свідчить про неефективність вказаного способу захисту.

У свою чергу, саме державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі як ділянки для індивідуального садівництва та проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 перешкоджає позивачу повернути частину земельної ділянки на користь держави, як земельної ділянки природно-заповідного фонду, що перебуває у постійному користуванні НПП «Подільські Товтри» (зона регульованої рекреації).

Відтак, з урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, суди обґрунтовано дійшли до висновку, що ефективним та належним способом захисту порушеного права є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності відповідачки у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи.

Верховний Суд погоджується також з висновками судів, що повернення Хмельницькій обласній державній адміністрації спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки.

Відповідно до абзацу третього преамбули до Закону України «Про природно-заповідний фонд» природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Тому на землях природно-заповідного фонду заборонена будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням (частина третя статті 7 цього Закону). Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки природно-заповідного фонду, з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і, зокрема, частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117)).

З огляду на вказане у втручанні держави у право мирного володіння спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.

У справі суспільний інтерес у поверненні земельної ділянки державі в особі Хмельницької ОДА спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на цю земельну ділянку, яка належить до земель природно-заповідного фонду, у недопущенні забороненої законом діяльності на території НПП «Подільські Товтри».

Контроль за використанням земельних ділянок природно-заповідного фонду є важливим для суспільства загалом і для територіальної громади зокрема. Загальний інтерес у контролі за використанням спірної земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації, безумовно, переважає приватний інтерес однієї особи у збереженні права власності цієї ділянки, отриманої з метою, що прямо суперечить закону.

Посилання на неможливість візуального віднесення земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду є безпідставним, так як в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка розташована на території природно-заповідного фонду НПП «Подільські Товтри», інформація про який є загальновідомою. Вона могла ознайомитись зі змістом земельного та природоохоронного законодавства (норми якого щодо отримання в власність земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення є доступними, чіткими та передбачуваними), а також за необхідності могла отримати відповідну правову допомогу перед набуттям в власність спірної земельної ділянки. Відтак, ОСОБА_1 могла і повинна була розуміти, що ця ділянка належить до земель природно-заповідного фонду і її отримання у власність для ведення садівництва і будівництва садового будинку є неможливим в силу імперативних вимог законодавства України».

Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку буде усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ТОВ «Амальфі-Про» на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472 га, припинивши право власності на вказану земельну ділянку, та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472 га з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї прав, а також усунення перешкод у користуванні та розпорядженні відповідною земельною ділянкою площею 2,7472 га шляхом повернення її від ТзОВ «Амальфі-Про» у власність територіальної громади в особі Львівської міської ради. Тому такі позовні вимоги є правомірними і підлягають здоволенню. Оскарження ж рішення загальних зборів учасників ТОВ «Галтекс- Брухт», оформленого протоколом №05/01 від 05.01.2024, та рішення загальних зборів учасників ТОВ «Амальфі-Про», оформленого протоколом №05/24 від 05.01.2024, для поновлення порушеного права територіальної громади не потрібно, а тому суд відмовляє у задоволенні таких.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Прокурором сплачено судовий збір в розмірі 9084,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.09.2024.

Під час розгляду справи встановлено, що у п.2 прохальної частини позовної заяви фактично заявлено дві позовні вимоги, які є окремими: 1) визнання недійсним рішення №05/01 загальних зборів учасників ТОВ «Галтекс-Брухт»; 2) визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Амальфі-Про» №05/24. При цьому прокурором визначено їх як одну і сплачено судовий збір як за одну позовну вимогу. Тому недоплачену суму судового збору у розмірі 3028,00 грн. суд стягує за результатами розгляду спору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково, то з відповідачів у рівних частинах суд стягує на користь прокуратури судовий збір за вимоги, які підлягають задоволенню. Решта судового збору покладається на прокуратуру.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472 га шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ТОВ «Амальфі-Про» (43023, м.Луцьк, вул.Індустріальна, 2б, ЄДРПОУ- 44522200) на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472 га, припинивши право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності/довірчої власності: 53216490) та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472 га з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї прав.

3. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно - заповідного фонду з кадастровим номером :06:012:0013 площею 2,7472га шляхом повернення її від ТОВ «Амальфі-Про» у власність територіальної громади в особі Львівської міської ради.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області (79000, м.Львів, вул.Генерала Чупринки,85, ) в дохід Державного бюджету України 3028,00 грн. судового збору.

6. Стягнути з ТОВ «Амальфі-Про» (43023, м.Луцьк, вул.Індустріальна, 2б, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79000, м.Львів, проспект Шевченка, 17-19, отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, UA0000774) 3028,00 грн. судового збору.

7. Стягнути з ТОВ «Галтекс-Брухт» (79005, м.Львів, вул.І.Франка, 8, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79000, м.Львів, проспект Шевченка, 17-19, отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, UA0000774) 3028,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.05.2025.

Суддя Яворський Б.І.