РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2025Справа № 910/3221/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна»
до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»
простягнення 14 588,69 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Граве Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 14 588,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу у повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України у строк до 23.04.2025 надати суду відомості про страхову компанію, якою видано Поліс № ЕР-213589896; визначено сторонам строки для подачі своїх заяв по суті спору.

Від Моторного (транспортного) страхового бюро України 28.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь.

Відповідачем 02.04.2025 сформовано у системі «Електронний суд» відзив на позов, яким заперечно позовні вимоги повністю.

Позивачем 29.04.2025 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про стягнення витрат на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12.04.2023 у справі №753/4712/23 водія автомобіля «Тойота Рав 4» (державний номер НОМЕР_1 ) визнано винним у вчиненні 11.03.2023 у місті Києві на перехресті вулиць П.Радзіня та Сортувальна адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що мало наслідком пошкодження, у тому числі, автомобіля «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), який на момент пошкодження було застраховано позивачем.

На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винної особи було забезпечено страховим покриттям відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №213589896 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн.), укладеного з відповідачем у справі.

Страховим актом від 24.03.2023 № 11.98021274.1/KOS позивач визнав пошкодження автомобіля «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) страховим випадком та визначив розмір страхового відшкодування - 147 250,43 грн.

Платіжною інструкцією від 27.03.2023 № позивачем перераховано станції технічного обслуговування «Автодоксіті» 147 250,413 грн. страхового відшкодування, з призначенням платежу - виплата страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту від 15.03.2023 № 9551, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) складає 77 512,79 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 22.02.2024 № 874 про виплату страхового відшкодування.

Відповідачем перераховано позивачу 05.07.2024 страхове відшкодування у розмірі 59 724,10 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2024 № 48758. В іншій частині страхового відшкодування відповідачем відмовлено, з посиланням на необґрунтоване включення позивачем до вартості страхового відшкодування ремонт та заміну запчастин, які стосуються лівої сторони транспортного засобу, так як вони не пов`язані із пошкодженнями, які були спричинені ДТП (лист відповідача від 02.07.2024 № 12/3989). Аналогічні заперечення викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що водієм та власником транспортного засобу «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) у письмових поясненнях, які відібрані 11.03.2023 старшим лейтенантом поліції, зазначено, що від удару у правий бік транспортного засобу «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) його відкинуло вліво, що призвело до зіткнення автомобіля з іншим об`єктом з лівого боку.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статей 74 та 75 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на докази надані сторонами, суд встановив, що спірні пошкодження з лівої сторони транспортного засобу «Нісан Кашкай» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) були нанесені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11.03.2023, винним у вчиненні якої визнано водія автомобіля «Тойота Рав 4» (державний номер НОМЕР_1 ).

Отже, позивач набув на момент звернення з даним позовом право страхувальника на отримання від відповідача 14 588,69 грн. страхового відшкодування за полісом серії ЕР №213589896.

Відповідно до пунктів 34.1 та 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Пунктом 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Доказів виконання відповідачем в повному обсязі, визначених Законом, обов`язків матеріали справи не містять.

Враховуючи, що позивачем доведено суду поза розумним сумнівом наявність у нього права на отримання 14 588,69 грн. страхового відшкодування та кореспондованого зобов`язання відповідача його сплатити, суд задовольняє заявлені позовні вимоги щодо суми основного боргу повністю.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позові наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які позивач очікує понести, що становить 6 000,00 грн. У подальшому, 29.04.2025 позивачем сформовано у системі «Електронний суд» заяву про стягнення витрат на послуги адвоката до якої долучено докази понесення витрат.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про дотримання представником позивача строків для подання до суду доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що 22.07.2024 між позивачем та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» укладено договір № 27 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язалося здійснити відповідні дії та заходи для задоволення суброгаційних/регресних вимог по страховим справам позивача та надати юридичну допомогу.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 4.1 договору, розмір та порядок оплати гонорару, який позивач оплачує адвокатському бюро за надану у межах цього договору правову (правничу) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Умовами пункту 4.2 договору встановлено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.

Відповідно до акту виконаних робіт від 11.04.2025, адвокатське бюро надало позивачу правову допомогу у справі № 910/3221/25 вартістю 6 000,00 грн.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про надання правової допомоги та її вартість.

За приписами статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У той же час, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідачем подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Суд звертає увагу, що за приписами частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 22.10.2020 Верховного Суду по справі №910/9187/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 6 000,00 грн. є співмірними до витрат часу на надання правничої допомоги, а також складності справи та ціни позову.

З детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги, поданого до суду, вбачається, що послуги, наведені у пунктах 2 та 3 зазначеного документу, що мають назву - «підготовчі дії» та «підготовка, написання позовної заяви» відповідно, фактично поглинають одна одну і так само є нерозривно пов`язаними. Тому, визначення адвокатським бюро їх, як окремі послуги та встановлення для них окрему плату є необґрунтованим та містить ознаки зловживання.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Згідно з статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд не може погодитись, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені представником позивача у розмірі 6 000,00 грн. є співрозмірні до ступеню складності справи, а також, фактичному об`єму наданих послуг.

Щодо заперечень відповідача про відсутність доказів здійснення оплати адвокатських послуг, останні спростовуються наданими позивачем доказами.

Отже, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачу до суми 3 600,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний номер 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 65; ідентифікаційний номер 19243047) 14 588,69 грн. основного боргу, 2 422,40 грн. витрат зі сплати судового збору та 3 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.05.2025.

Суддя Т.Ю. Кирилюк