СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Харків Справа №913/563/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Луганській області (вх.№597Л від 14.03.2025) на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24 (м. Харків, суддя Смола С.В., повне рішення складено 25.02.2025),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ,

до Управління державної міграційної служби України в Луганській області,

про стягнення 20 766,64 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 30.12.2024 через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі УДМС в Луганській області) про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу від 29.11.2021 №11-1209/21-БО-Т у сумі 13 077 грн 66 коп., пені за період з 16.04.2022 по 15.10.2022 у сумі 2 762 грн 43 коп., 3% річних за період з 16.04.2022 по 01.11.2024 у сумі 999 грн 81 коп. та інфляційних втрат за період з травня 2022 року по жовтень 2024 року в сумі 3 926 грн 74 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Управлінням державної міграційної служби України в Луганській області зобов`язань за договором постачання природного газу від 29.11.2021 №11-1209/21-БО-Т у частині своєчасної сплати поставленого в лютому 2022 року природного газу, у зв`язку з чим позивачем відповідно до п.7.2 договору нарахована пеня за період з 16.04.2022 по 15.10.2022 у сумі 2 762 грн 43 коп., а також згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних за період з 16.04.2022 по 01.11.2024 у сумі 999 грн 81 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2022 року по жовтень 2024 року в сумі 3 926 грн 74 коп.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Управління державної міграційної служби України в Луганській області задоволено повністю. Стягнуто з Управління державної міграційної служби України в Луганській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» заборгованість у сумі 13 077 грн 66 коп., пеню в сумі 2 762 грн 43 коп., 3% річних у сумі 999 грн 81 коп., інфляційні втрати в сумі 3 926 грн 74 коп., судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп., про що ухвалено видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Управління державної міграційної служби України в Луганській області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати повністю рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про стягнення 20 766 грн 64 коп; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління державної міграційної служби України в Луганській області вказує про наступне:

- кошторисом УДМС у Луганській області на 2025 рік не передбачено видатки на сплату природного газу відповідно до Договору за лютий 2022 року, за попередній бюджетний період 2022 року. Заборгованість виникла не за вини УДМС у Луганській області та не може бути сплачена, оскільки це призводить до порушення бюджетного законодавства України;

- акт приймання-передачі природного газу щодо поставки природного газу у лютому 2022 року між сторонами не було підписано (оформлено) не за вини відповідача, УДМС у Луганській області не ухилялося від документального оформлення спожитого природного газу, жодних доказів на спростування даних обставин не надано; позивач мав підготувати та надати відповідачу підписані два примірники акту приймання-передачі за лютий 2022 року, які не надав і до сьогодні (ця обставина має значення для даної справи, але не досліджена та не оцінена судом першої інстанції);

- з 24 лютого 2022 року є неможливим встановити вірні дані з засобів комерційного вузла обліку природного газу відповідача, здійснити контрольний огляд та зчитування даних з лічильників природного газу через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення відповідача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами;

- суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, не врахував висновки Верховного Суду щодо порядку підтвердження настання форс-мажорних обставин;

- судом не досліджено обставини активних бойових дій та окупації місцезнаходження відповідача, що також вплинуло на невірне визначення позивачем об`єму спожитого природного газу за лютий 2022 року.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025 для розгляду справи №913/563/24 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Луганській області (вх.№597Л від 14.03.2025) на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№3867 від 26.03.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2025. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Луганській області (вх.№597Л від 14.03.2025) на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Луганської області матеріали справи №913/563/24.

08.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №913/563/24 (вх.№4434).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4842 від 17.04.2025), в якому останнє просить апеляційну скаргу Відповідача у справі №913/563/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 - без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» зазначає наступне:

- Позивач, не отримавши копію акту передбаченого п.3.5.1 Договору, на підставі даних з Інформаційної платформи, здійснив розрахунок вартості поставленого природного газу і направив Відповідачу проекти актів приймання-передачі природного газу за січень і лютий 2022;

- у п. 3.5.4. Сторони в Договорі домовились, що у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15 числа місяця, наступним за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача та даних остаточної алокації, обсяг спожитого газу вважається встановленим відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 Договору;

- сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд;

- закінчення бюджетного періоду не є підставою для звільнення Відповідача від розрахунків за отриманий товар, сплати штрафних санкцій та компенсаційних платежів.

Від Управління державної міграційної служби України в Луганській області надійшли письмові пояснення (вх.№4980 від 21.04.2025).

Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена сторонам в електронних кабінетах системи «Електронний Суд» 02.04.2025.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

29.11.2021 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» як постачальником та ДМСУ в Луганській області як споживачем укладений договір постачання природного газу №11-1209/21-БО-Т, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

У п.1.3 договору передбачено, що за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України).

Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з грудня 2021 року по грудень 2022 року (включно) в кількості 7,165 тис. куб. м.

Згідно з п.3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

У п.3.5 договору сторони передбачили, що приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (пп.3.5.1 п.3.5 договору).

Відповідно до пп.3.5.2 п.3.5 договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Згідно з пп.3.5.3 п.3.5 договору споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У пп.3.5.4 п.3.5 договору сторони передбачили, що у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до пп.3.5.1 п.3.5 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1 000 куб. м газу без ПДВ 13 658 грн 42 коп., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136 грн 576 коп., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163 грн 89 коп. за 1 000 куб. м. Всього ціна газу за 1 000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу за цим договором становить 16 554 грн 00 коп. (п.4.1 договору).

Відповідно до п.5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов пп.3.5.4 п.3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно з п.7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п.8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з дати його укладення і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору. Цей договір може бути підписаний також електронними цифровими підписами (ЕЦП) уповноважених представників сторін з урахуванням вимог чинного законодавства.

На виконання вказаних умов договору позивач протягом грудня 2021 року лютого 2022 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 52 203 грн 69 коп.

У свою чергу відповідач повністю оплатив поставлений у грудні 2021 року січні 2022 року в сумі 39 126 грн 93 коп., та частково поставлений у лютому 2022 року в сумі 1 870 грн 60 коп., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

З огляду на неналежне виконання зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за спожитий природний газ за лютий 2022 року у сумі 13 077 грн 66 коп, а також нараховано пеню в сумі 2 762 грн 43 коп., 3% річних у сумі 999 грн 81 коп. та інфляційні втрати в сумі 3 926 грн 74 коп.

Суд першої інстанції встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір від 29.11.2021 №11-1209/21-БО-Т є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу. Суд зазначив, що у порушення умов пп.3.5.1 п.3.5 договору, яким передбачено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ, ДМСУ в Луганській області відповідний акт надання послуг з розподілу/транспортування газу позивачу не направлявся та не передавався. Суд вказує, що об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу. Місцевий господарський суд, встановив, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС та дійшов висновку що позивачем доведено факт споживання у спірний період відповідачем природного газу на загальну суму 52 203 грн 69 коп. Суд першої інстанції з урахуванням договірних положень встановив, що граничними строками оплати поставленого позивачем відповідачеві у лютому 2022 року природного газу, ураховуючи умови п.5.1 договору, є 15.04.2022. Крім того, суд зазначив, що заявником не надано до матеріалів справи відповідного сертифікату про наявність форс-мажорних обставин для виконання договору від 29.11.2021 №11-1209/21-БО-Т, як і не надано доказів повідомлення позивача у відповідності до умов п.10.3 договору про їх настання, з огляду на що відповідні доводи відповідача відхиляються. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений у лютому 2022 року природний газ у сумі 13 077 грн 66 коп. Також, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню стягненню з відповідача є пеня за період з 16.04.2022 по 15.10.2022 у сумі 2 762 грн 43 коп., 3% річних за період з 16.04.2022 по 30.11.2024 у сумі 999 грн 81 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2022 року по жовтень 2024 року в сумі 3 926 грн 74 коп.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статтею 509 ЦК України, статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі стосуються сфери постачання природного газу.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правові засади функціонування ринку природного газу України регламентовані Законом України від 09.04.2015 №329-III «Про ринок природного газу».

Пунктом 28 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила).

Згідно з п. 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Відповідно до п. 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що реєстрація споживача у реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється постачальником на період дії укладеного договору постачання природного газу в частині його обов`язку постачати природний газ споживачу.

Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання (абз. 1 п. 11 розділу ІІ Правил).

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (абз. 2 п. 11 розділу ІІ Правил).

У пунктах 20, 21 розділу ІІ Правил визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах, визначених договором постачання природного газу, а споживач своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договором.

Таким чином, укладений між сторонами договір породжує виникнення відповідних прав та обов`язків у його сторін.

Відповідно до пп.3.5.1 п.3.5 договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів направлення вказаного акту споживачем.

При цьому, позивач повідомив, що з огляду на відсутність повідомлення відповідача про обсяг спожитого ним газу, останній провів нарахування вартості спожитого відповідачем природного газу на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримано в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи та оприлюднює на своєму веб-сайті різну інформацію, передбачену цим Кодексом.

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як постачальник та споживач природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є оператор ГТС.

Відповідно до пункту 2 глави 3 розділу Кодексу ГТС, інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень. Отже сторони, як суб`єкти ринку природного газу мають право доступу до інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Відповідно до п.2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Ураховуючи викладене, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач як споживач природного газу з ЕІС кодом 56ХS00011NNC000Y, який зазначено у Договорі про постачання природного газу, у період з у період з 10.12.2021 по 01.03.2022 був закріплений за постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», що підтверджується інформацією викладеною у Листі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» від 18.11.2024 №ТОВВИХ-24-17666.

Згідно з вказаним листом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS00011NNC000Y за період з 10.12.2021 по 01.03.2022, який віднесений в алокацію постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (ЕІС код 56X10X) та становить: з 10.12.2021 по 31.12.2021 - 1 087,00 м3 ; з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 1 163,54 м3 ; з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 903,00 м3 ; 01.03.2022 - 0,00 м3 .

Також до матеріалів справи додані скріншоти Інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS00011NNC000Y, зокрема за період з 01.02.2022 по 28.02.2022.

Таким чином, обсяг спожитого відповідачем газу за лютий 2022 року становить 903,00 м3.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, яка встановлена п.4.1. Договору.

Здійснений позивачем розрахунок вартості спожитого за лютий 2022 року природного газу у розмірі 14 948,26 грн узгоджується із вищенаведеними обставинами та умовами договору. При цьому, суд враховує, що з огляду на наявність оплати в сумі 1870,60 грн, яка зарахована позивачем в рахунок поставленого газу у лютому 2022 року та відсутність заперечень сторін з цього приводу, позивачем правомірно заявлено до стягнення заборгованість за спірний період у розмірі 13 077,66 грн.

З огляду на вищевикладені особливості регулювання ринку природного газу, наявний факт постачання позивачем та споживання відповідачем природного газу, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати за спожитий природний газ виключно з підстав не підписання сторонами акту приймання-передачі природного газу за спірний період є необґрунтованими.

При цьому, скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним отримано природний газ за договором у спірний період в іншому обсязі, ніж підтверджено позивачем. Також відсутні докази поставки у спірний період природного газу не позивачем, а будь-якими іншими постачальниками природного газу. Посилання відповідача на обставини воєнного стану, як на такі, що перешкодили останньому зняти дані комерційного вузла обліку споживача також не спростовують підтвердженого матеріалами справи обсягу спожитого газу. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 окупація місцезнаходження відповідача м. Сіверськодонецьк (Сєвєродонецьк) відбулася з 25.06.2022, тобто відповідні обставини не спростовують підтверджений факт споживання природного газу у лютому 2022 року. Самі по собі активні воєнні дії та неможливість здійснення функціональних обов`язків відповідачем за своїм місцезнаходженням також не впливають на обов`язок сплати за спожитий природний газ об`єктами відповідача. Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення у будь-який спосіб постачальника про обставини, на які посилається апелянт.

Щодо посилання скаржника на дію форс-мажорних обставин, судова колегія зазначає, відповідачем не наведено належного обґрунтування безпосереднього впливу воєнних дій на можливість розрахунку за спожитий у лютому 2022 року природний газ. При цьому, суд вказує, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Тобто, наведені апелянтом обставини у будь-якому випадку не передбачають звільнення останнього від виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу. Більше того, сторони відповідно до п. 10.3 Договору зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства. Проте відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про виникнення форс-мажорних обставин. Наведені скаржником у апеляційній скарзі правові висновки Верховного Суду є нерелевантними до обставин даної справи та не спростовують вищенаведених висновків суду.

Стосовно доводів апелянта про неможливість сплати заборгованості за попередній бюджетний період, оскільки кошторисом відповідача на 2025 рік не передбачено видатки на сплату природного газу за 2022 рік та порушення у зв`язку з цим бюджетного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб`єктів господарювання, що пов`язані із бюджетним фінансуванням. Відсутність у кошторисі на бюджетний рік відповідних видатків, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом.

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на наявність доказів споживання відповідачем природного газу у заявленому обсязі та за встановленою ціною, постачання якого здійснено позивачем, відсутність доказів сплати заявленої заборгованості за лютий 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ТОВ «ГК «Нафтогаз України» позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 13 077, 66 грн за поставлений природний газ, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення пені у розмірі 2 762, 43 грн, 3% річних у розмірі 999,81 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 926,74 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 7.2. Договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п.8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вже встановлено вище, об`єм (обсяг) спожитого газу визначено постачальником на підставі даних Оператора ГРМ шляхом доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Оскільки у даному випадку відсутні докази направлення відповідачу акту приймання-передачі природного газу за спірний період, неможливо встановити початок прострочення боржника відповідно до п.5.1. Договору. З огляду на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині пені у розмірі 2 762, 43 грн, 3% річних в розмірі 999,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 3 926,74 грн. А тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування рішення в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2 762, 43 грн, 3% річних в розмірі 999,81 грн та інфляційних втрат в розмірі 3 926,74 грн, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах в межах вимог і доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 129, 232, 233, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.п.2, 3 ч.1 ст.277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Луганській області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24 скасувати в частині стягнення 2 762,43 грн - пені, 999,81 грн - 3% річних та 3 926,74 грн - інфляційних втрат.

В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2025 у справі №913/563/24 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Управління державної міграційної служби України в Луганській області задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління державної міграційної служби України в Луганській області, вул. Партизанська, буд. 12, м. Сіверськодонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 37851432, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 42399676, заборгованість у сумі 13 077,66 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1525,39 грн.

3.В іншій частині позовних вимог про стягнення 2 762,43 грн - пені, 999,81 грн - 3% річних та 3 926, 74 грн - інфляційних втрат відмовити.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код 42399676 на користь Управління державної міграційної служби України в Луганській області, вул. Партизанська, буд. 12, м. Сіверськодонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 37851432 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1345,52 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 30.05.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук