ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/399/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

при секретарі судового засідання: Трофименко С.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Карванова Аліна Броніславівна (в залі суду) - голова правління СТ "Студенок"

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Cадівничого товариства «Студенок», селище міського типу Васищеве,

до Харківської районної державної (військової) адміністрації в особі державного реєстратора Харківської районної державної (військової) адміністрації, місто Харків,

про визнання дій державного реєстратора незаконними та зобов`язання вчинити

певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Садівниче товариство «Студенок», звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Харківської районної державної (військової) адміністрації в особі державного реєстратора Харківської районної державної (військової) адміністрації, про визначення незаконними дії державного реєстратора щодо внесення реєстраційних змін до ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 датою 16 лютого 2006 року, з встановленням даних щодо СТ «Студенок» згідно довідки з ЄДР АА № 118497 ГУ статистики у Харківській області на вимогу Управління МВС у Харківській області.

13 січня 2025 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, залишено позовну заяву Садівничого товариства «Студенок» залишено без руху. Встановлено Садівничому товариству «Студенок» строк у п`ять дні з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків, які послугували підставою для залишення позову без руху.

18 лютого 2025 року через установу зв`язку позивачем до суду направлено заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована сектором суду 20 лютого 2025 року за вх. № 4601, за якою позивач формує прохальну частину позову наступним чином: «Визначити дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16.02.2006 р та зобов`язати державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16.02.2006 р. Зобов`язати державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області».

У вище зазначеній заяві про усунення недоліків позивач, серед іншого також вказує, що не має наміру і підстав визначити Управління МВС у Харківській області в колі учасників справи із процесуальним навантаженням на цю юридичну особу.

21 лютого 2025 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, в тому числі, прийнято позовну заяву Садівничого товариства «Студенок» до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/399/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/399/25 підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 20 березня 2025 року.

25 лютого 2025 року до суду через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив (вх. № 5002).

03 березня 2025 року до суду через установу зв`язку від позивача надійшли заперечення на відзив (відповідь на відзив) (вх. № 5756).

Відповідач не скористався правом, визначеним у статті 167 ГПК України на формування заперечень.

20 березня 2025 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання у справі на 27 березня 2025 року.

27 березня 2025 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання у справі на 10 квітня 2025 року.

В підготовчому засіданні 10 квітня 2025 року представником позивача клопотань заявлено не було та зазначено про можливість закриття підготовчого провадження у справі.

10 квітня 2025 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, визначено дату першого судового засідання по суті на 24 квітня 2025 року.

24 квітня 2025 року, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідно до частини 2 статті 216 ГПК України, оголошено перерву з розгляду справи по суті, наступне судове засідання відбудеться 15 травня 2025 року.

Присутній у судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача 15 травня 2025 року просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 15 травня 2025 року не з`явився, про причини не прибуття суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив позицію позивача та відповідача, які ґрунтуються на наступному.

Як вказує позивач у позові, він звернувся до Господарського суду Харківської області у зв`язку із виявленими підробленими документами в реєстраційній справі СТ «Студенок», а саме підкладену до справи картку Ф 6 «про підтвердження відомостей про юридичну особу» від 16 лютого 2006 року із вказівкою ОПФГ (організаційно-правовою формою господарювання) «обслуговуючий кооператив», яка була заповнена і підписана не головою правління СТ «Студенок» із вказаною прізвищем голови правління Карванової А.Б., яка нібито її заповнила і підписала, а іншою особою.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач вказує, що ухвалою слідчого судді від 03 лютого 2023 року Жовтневого районного суду м. Харкова, постановлено надати дозвіл дізнавачу СД ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області доступ до оригіналу реєстраційної справи СТ «Студенок», що перебувають у володінні ХРДА для вилучення для проведення почеркознавчої експертизи.

Згідно висновку експертизи № 20705 від 15 вересня 2023 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000644 на підставі постанови від 26 червня 2023 року про призначення почеркознавчої експертизи прокурора Бурмаки В.Л., ні записи про підтвердження відомостей про юридичну особу, які містяться в картці Ф-6 від 13 травня 2008 року та від 16 лютого 2006 року, датою якої були внесені зміни в ЄДР, ні підписи від імені ОСОБА_1 у вказаних вище картках Ф-6 виконанні не Карвановою А.Б., а іншою особою (особами).

Також позивач зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, містяться дані про те, що 16 лютого 2006 року була проведена державна реєстрація змін до відомостей юридичної особи СТ «Студенок», внаслідок чого організаційно правова форма господарювання СТ «Студенок» змінилась з громадської організації на обслуговуючий кооператив. Позивач вважає цю реєстраційну дію такою, що вчинена поза волею юридичної особи позивача та на підставі підробленої картки Ф-6.

Позивач вважає, що посадова особа суб`єкта державної реєстрації ХРДА вчинила безпідставну, невмотивовану та бездоказову державну реєстрацію змін організаційно правової форми господарювання СТ «Студенок» на «обслуговуючи кооператив».

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації не було вчинено порушень законодавства під час реєстрації юридичної особи: організаційно-правова форма юридичної особи ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ, назва юридичної особи САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО «СТУДЄНОК». Вважає, що державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації діяв у спосіб та в межах діючого законодавства.

Крім того, відповідач повідомив суд, що з 31 серпня 2020 року до теперішнього часу посада державного реєстратора в Харківській районній державній адміністрації вакантна. Посадова особа, уповноважена здійснювати реєстраційні дії, а також така, що має доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна в Харківській районній державній адміністрації відсутня.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для визначення дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16 лютого 2006 року щодо зміни організаційно правової форми юридичної особи з громадської організації на обслуговуючий кооператив, а предметом доказування у справі, відповідно, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, зміна предмету позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 Цивільного кодексу України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2024 року по справі № 922/3960/23 вказав, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як свідчать матеріали справи, позивач, Садівниче товариство «Студенок», звертаючись до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Харківської районної державної (військової) адміністрації в особі державного реєстратора Харківської районної державної (військової) адміністрації, окреслив позовні вимоги наступним чином: «Визначення незаконними дії державного реєстратора щодо внесення реєстраційних змін до ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 датою 16 лютого 2006 року, з встановленням даних щодо СТ «Студенок» згідно довідки з ЄДР АА № 118497 ГУ статистики у Харківській області на вимогу Управління МВС у Харківській області».

Надалі, не змінюючи підстави позову, позивач, формує у заяві про усунення недоліків, яка зареєстрована сектором суду 20 лютого 2025 року за вх. № 4601, прохальну частину позову наступним чином: «Визначити дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16.02.2006 р та зобов`язати державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16.02.2006 р. Зобов`язати державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області».

В даному разі відбулась трансформація прохальної частини позову позивачем, шляхом доповнення двох первісних позовних вимог - ще однією позовною вимогою (зобов`язання державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16 лютого 2006 року) без зміни підстав позову. Дана процесуальна дія повністю збігається із правом позивача, наданим йому нормами ГПК України, самостійно формувати прохальну частину позову (предмет позову) в моменті подання позовної заяви.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнається, оспорюється.

Частиною 1 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За змістом статті 45 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачем у судовому процесі є особа, якій пред`явлено позовну вимогу.

Виходячи з наведених норм, захисту в судовому порядку підлягають порушене право чи охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача.

Також згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (пункти 2, 4 частини 3 статті 162 ГПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття "сторона у процесі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у спорі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17.

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом позову є визначення дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16.02.2006 р. та зобов`язання державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16.02.2006 р. А також позовна вимога про зобов`язання державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області.

Позивачем оспорюється реєстраційна дія (запис) щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців (назва реєстру станом на 16 лютого 2006 року) змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок». Отже, належним відповідачем у даному спорі є Харківська районна державна (військова) адміністрація, оскільки саме у штаті цієї юридичної особи обліковується посада державного реєстратора відділу цифрового розвитку, цифровізації та організації центрів надання адміністративних послуг Харківської районної державної адміністрації (а. с. 106, том 1).

В даній справі позивач просить скасувати реєстраційну дію/запис, пов`язану із зміною відомостей про організаційно правову форму СТ «Студенок».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статті 48 ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16.

Зазначення в змісті позову розширеного статусу відповідача, а саме «Харківська районна державна (військова) адміністрація в особі державного реєстратора Харківської районної державної (військової) адміністрації» не впливає на коло суб`єктів учасників цієї справи, які беруть участь у судовому розгляді цієї справи та мають певну роль у процесі (позивач та відповідач).

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до положень частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На даний час відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі за текстом - Закон № № 755 (в чинній редакції)).

Під державною реєстрацією юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) розуміють офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону № 755 (в чинній редакції)).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 755 (в чинній редакції) державна реєстрація базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону № 755 (в чинній редакції) Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.

Також до частини 4 статті 10 Закону № 755 (в чинній редакції) передбачає, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Оскільки позивачем визначено конкретну дату порушення його прав (16 лютого 2006 року), то саме ця дата є ідентифікатором для використання чинного на той момент законодавства.

Станом на 16 лютого 2006 року Закон № 755 мав назву Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (далі за текстом - Закон № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року).

За статтею 1 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року) реєстраційна картка - документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частини 3 статті 11 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року) у реєстраційній справі юридичної особи зберігаються, зокрема, документи, що подаються для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Оскільки можливості суду щодо збору доказів є обмеженими, ба більше, суд не зобов"язаний це робити, а також враховуючи те, що від жодної із сторін у цій справі не було вчиненно активних дій з приводу формування клопотання про витребування реєстраційної справи щодо Cадівничого товариства «Студенок», судом не було вчиненно процесуальної дії покликанної на витребування реєстраційної справи "Студенок".

Виключного випадку, окресленого у статті 74 ГПК України для використання судом дискреційних повноважень щодо витребування з власної ініціативи доказів (зокрема, реєстраційної справи Садівничого товариства "Студенок"), судом не встановлено.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем в цій справі, окреслено суб`єктивне матеріальне право, на захист якого подано позов, а суд, зі свого боку повинен з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення цього права.

Як з"ясовано судом з матеріалів справи, первинна реєстрація Садівничого товариства "Студенок" як юридичної особи проведено 22 березня 2001 року із внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру за № 0001451, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Серія А00 № 558613 від 22 березня 2001 року із присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи - 25996199.

22 березня 2001 року було сформовано та видано Садівничому товариству "Студенок" свідоцтво № 1 про реєстрацію об"єднання громадян, де визначено вид об"єднання садівничого товариства "Студенок" - громадська організація, яка має центральний статутний орган об"єднання - правління садівничого товариства "Студенок". Вказане свідоцтво завірено нотаріально 03 лютого 2006 року, про що міститься відповідной запис на зворотньому боці свідоцтва № 1 від 22 березня 2001 року.

За безкоштовним запитом сформованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, судом сформовано Витяг, за даними якого вбачається, що керівником Садівничого товариства "Студенок" є ОСОБА_1 , яка може вчиняти дії від імені цієї юридичної особи.

В матеріалах справи також наявна довідка АА № 118497 від 02 липня 2008 року з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), складена Головним управлінням статистики у Харківській області Державного комітету статистики України, за змістом якої вбачається, що керівником юридичної особи є Карванова Аліна Броніславівна. Крім того, зміст цієї довідки висвітлює організаційно - правову форму Садівничого товариства "Студенок" за КОПФГ 815 громадська організація та види діяльності за КВЕД 91.33.0 Діяльність громадських організацій, не віднесених до інших групувань.

Наявний в справі статут садівничого товариства "Студенок" сформований російською мовою, що є недопустимим, так як суперечить положенням Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та статті 10 ГПК України (мова господарського судочинства), що в свою чергу позбавляє суд оцінити цей документ як доказ у даній справі.

Формуючи обставини на яких грунтується позов, позивач вказує, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 13 липня 2016 року "Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру", Садівниче товариства "Студенок" 27 листопада 2016 року провело загальні збори членів товариства із прийняттям рішенням щодо внесення доповнень до Статуту Садівничого товариста "Студенок".

Проте, як вказує позивач, реєстраційною службою Харківської районої державної адміністрації було відмовлено в проведені державної реєстрації доповнень до статуту, прийнятих згідно рішення зборів членів Садівничого товариства "Студенок" з підстав того, що останній в своїй діяльності має керуватись Законом України "Про кооперацію", а не Законом України "Про об"єднання громадян".

Як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, з моменту проведення державної реєстрації юридичної особи Садівничого товариства "Студенок" у 2001 році, останній через скликання та проведення зборів членів Садівничого товариства "Студенок" не приймав рішення щодо реорганізації організаційної правової форми (громадська організація) на іншу.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб позивачеві стало відомо про те, що 16 лютого 2006 року було вписано до ідентифікаційних даних цієї юридичної особи організаційно - правову форму господарювання - обслуговуючий кооператив.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Порядок внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, визначався статтею 19 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року), у разі, якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов`язана із змінами до установчих документів юридичної особи або не підлягає державній реєстрації, виконавчий орган юридичної особи або уповноважена ним особа зобов`язаний подати (надіслати рекомендованим листом) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі. У разі, якщо подається (надсилається) реєстраційна картка про внесення змін до відомостей про місцезнаходження юридичної особи, до неї додається свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи.

Згідно з частиною 3 статті 19 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року), якщо реєстраційна картка про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, подається особисто особою, уповноваженою виконавчим органом юридичної особи, державному реєстратору додатково пред`являються її паспорт та документ, що підтверджує її повноваження.

Наслідки недотримання вказаних вимог були передбачені частиною статті 19 Закону № 755 (в редакції, чинній на 16 лютого 2006 року), зокрема, державний реєстратор має право залишити без розгляду реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, якщо реєстраційна картка оформлена з порушенням вимог, в тому числі якщо до реєстраційної картки не додано документи, передбачені частиною 1 цієї статті.

Державний реєстратор зобов`язаний встановити відповідність за документарною формою та за реквізитами документи, які надаються для проведення реєстраційної дії по зміні відомостей стосовно юридичної особи. Отже, внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, могло бути здійснено лише у разі подання відповідних документів саме особою, уповноваженою діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу).

Отже, реєстраційна дія є тим фактом, за яким держава визнає та підтверджує відомості про юридичну особу, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців (назва автоматизованої системи станом на 16 лютого 2006 року).

Як встановлено судом, 16 лютого 2006 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців було внесено реєстраційний запис про зміну організаційної правової форми садівничого товариства «Студенок» з громадської організації на обслуговуючий кооператив. Цей реєстраційний запис був проведений на підставі картки Ф-6 від 16 лютого 2006 року.

Доказом того, що не уповноваженим представником позивача (Карвановою Аліною Броніславівною) була заповнена картка Ф-6 від 16 лютого 2006 року про внесення даних про організаційно правову форму садівничого товариства «Студенок» є висновок експертизи № 20705 від 15 вересня 2023 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000644 на підставі постанови від 26 червня 2023 року прокурора Бурмаки В.Л. про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Господарський суд зазначає, що при вирішенні господарських спорів може бути досліджений і висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі кримінальної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Наявний в справі висновок експертизи № 20705 від 15 вересня 2023 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000644 поданий в належно оформленій формі, із дотриманням всіх процесуальних вимог з боку позивача (який представив цей доказ на обгрунтування своєї позиції).

Отже, встановлені судово-почеркознавчою експертизою факти свідчать про підробку почерку і підпису уповноваженого представника позивача (Карванової Аліни Броніславівни) на картці Ф-6 від 16 лютого 2006 року.

У подальшому, саме ця картка Ф-6 від 16 лютого 2006 року, стала підставою для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме зміну організаційно правової форми садівничого товариства «Студенок» з громадської організації на обслуговуючий кооператив.

У зв`язку з тим, що картка Ф - 6 від 16 лютого 2006 року, на підставі якої подані документи для внесення змін до відомостей про юридичну особу (садівниче товариство «Студенок») та проведена державна реєстрація, підроблена, - такі документи подані неуповноваженою особою. Відсутність на письмовому документі (паперовому носію) підпису означає, що цей документ є не вчиненим. За таких обставин справи вказане виключає правомірність проведення оспорюваної державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (зміну організаційної форми управління).

В доповнення до вище викладеного суд вказує, що відповідачем не спростовано факт відсутності з боку позивача як змін до статуту щодо організаційно-правової форми діяльності СТ "Студенок" станом на 16 лютого 2006 року, тобто на час заповнення форми ф-6 так і змін до даних Єдиного державного реєстру з цього приводу. Інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до ЄДР недостовірних відомостей може вимагати їх захисту шляхом скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Водночас вчинення суб`єктом державної реєстрації запису в ЄДР за зверненням належного заявника, на підставі всіх необхідних для реєстрації документів відповідно до закону та відсутності встановлених законом підстав для відмови в державній реєстрації не є перешкодою для скасування в судовому порядку недостовірного запису в ЄДР, наявність якого порушує корпоративні права чи законні інтереси позивача

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 904/5857/17 викладено правову позицію, згідно з якою особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до ЄДР недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей ЄДР та відображенні в ЄДР відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в ЄДР (пункт 2 частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Судом враховано, що уповноважений представник позивача (Карванова Аліна Броніславівна) заперечує факт проставлення власного підпису на картці Ф-6 від 16 лютого 2006 року про зміну організаційно правової форми садівничого товариства «Студенок», на підставі якої проведено реєстраційну дію, що також підтверджується висновком експерта за результатами проведеної почеркознавчої експертизи № 20705 від 15 вересня 2023 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000644, яким встановлено, що на представленому 16 лютого 2006 року документі підпис не належить уповноваженому представнику позивача (Карвановій Аліні Броніславівні), а вчинено іншою (іншими) особами, тобто, відсутнє волевиявлення позивача в цій частині.

Таким чином, господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При ухваленні рішення про повне задоволення позову, суд керується тим, що без проведення державної реєстрації у відповідності до вимог чинного законодавства у позивача відсутня можливість вчиняти дії у відповідності до статутної діяльності садівничого товариства «Студенок». Представник позивача звертався до відповідача з листом (а. с. 106, том 1) з проханням здійснити реєстраційну дію щодо корегування відомостей, які наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організації (назва автоматизованої системи на сьогодення), однак отримав відмову, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду.

Оскільки відповідач відмовив позивачці у внесенні змін щодо реєстрації юридичної особи - садівниче товариство «Студенок» (а. с. 106, том 1), суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, зобов`язання відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області.

З приводу того, що з 31 серпня 2020 року у відповідача вакантна посада державного реєстратора, то цей факт не може нівелювати виконання відповідачем своїх безпосередніх обов`язків по проведенню державної реєстрації змін до даних стосовно юридичної особи.

Згідно зі статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд має право зобов`язати орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22 березня 2018 року су справі №823/795/17, та від 27 лютого 2018 року у справі №816/591/15-а.

Позивач у цій справі прагне здійснення державної реєстрації через відновлення первинної організаційно правової форми садівничого товариства «Студенок» (громадська організація). Саме в цьому полягає його інтерес, за захистом якого він звернувся до суду. Покладення на державного реєстратора зобов`язання здійснити державну реєстрацію, не є втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта владних повноважень, оскільки таке зобов`язання виникає у державного реєстратора у силу вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в чинній редакції).

Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб`єктами господарювання. Також, що є дуже важливим, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Покладення такого обов`язку на відповідача, як відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області, не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Крім того, суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Також слід зазначити, що за приписами статті 11 ГПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), п. п. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

З урахуванням вищезазначеного та в аспекті забезпечення ефективного захисту прав позивача, тобто такого, який поновлює порушене право та є адекватним наявним обставинам, суд враховує, що задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо садівничого товариства «Студенок» № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 виданої ГУ статистики Харківської області, повністю відповідає завданням господарського судочинства, визначеним у статті 2 ГПК України.

На підставі вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок оспорюваної у даній справі, що розглядається, реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі про внесення змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни організаційно правової форми, відповідні права та законні інтереси позивача були порушені, тому підлягають захисту.

Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про повне задоволення позову.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до частини 1, пунктів 1, 2 частин 2, 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачуються 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, зокрема, з 1 січня 2025 року складає 3 028,00 гривні.

Так, враховуючи, що позивачем заявлено в якості позовних вимог три вимоги немайнового характеру (визначити дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16.02.2006 р.; зобов`язати державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16.02.2006 р.; зобов`язати державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області), судовий збір повинен був сплачений у розмірі 9 084,00 грн (3 028,00 грн.*3).

Як вбачається з платіжної інструкції № 0.0.3.1 від 07 лютого 2025 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Отже, недоплата судового збору становить 6 056,00 грн. У зв`язку з цим позивачеві необхідно доплатити судовий збір на користь Державного бюджету України у розмірі 6 056,00 грн.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Визначити дії Державного реєстратора протиправними щодо безпідставного внесення до ЄДР змін до відомостей про юридичну особу СТ «Студенок» код 25996199 датою 16.02.2006 р.

Зобов`язати державного реєстратора скасувати недостовірні дані в ЄДР внесені датою 16.02.2006 р.

3. Зобов`язати державного реєстратора відновити дійсні дані в ЄДР щодо СТ «Студенок» код 25996199 № запису 0001451 згідно довідки з ЄДР АА № 118497 видану ГУ статистики Харківської області.

4. Стягнути з Cадівничого товариства «Студенок» (62491, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вулиця Орешкова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 25996199) в дохід Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 6 056,00 грн.

5. Стягнути з Харківської районної державної (військової) адміністрації в особі державного реєстратора Харківської районної державної (військової) адміністрації (61098, місто Харків, шосе Григорівське, будинок 52, ідентифікаційний код юридичної особи 04058775) на користь Cадівничого товариства «Студенок» (62491, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вулиця Орешкова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 25996199) судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 3 028,00 грн., витрати з поштових послуг в сумі 250 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "26" травня 2025 р.

Суддя В.С. Юрченко