УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/2183/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Колос І. Б. та Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури (далі - Прокурор)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2025

за позовом Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Державної екологічної інспекції у Харківській області;

2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фансідар"

про стягнення коштів у розмірі 621 187, 42 грн,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор 02.05.2025 (згідно з поштовою відміткою на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2024 у справі № 922/2183/24 залишити в силі.

Водночас у скарзі Прокурор просив про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.05.2025 для розгляду касаційної скарги зі справи № 922/2183/24 визначено колегію суддів у складі: Булгакова І.В. - головуючий суддя, судді Ємець А.А. та Колос І.Б.

У зв`язку з відпусткою судді Ємця А. А. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію у складі: Булгакова І.В. (головуюча), Колос І. Б. та Малашенкова Т.М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 ГПК України.

Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі було подано у 2024 році, де відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року був визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення шкоди у розмірі 621 187, 42 грн, заподіяної державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, а отже, з огляду на наведені норми, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн).

Так, згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 02.09.2024 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фансідар" на користь Державного бюджету України шкоду, заподіяну державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та земельного законодавства у розмірі 621 187, 42 грн та судовий збір у розмірі 9 317,81 грн.

Східний апеляційний господарський суд постановою від 02.04.2025, зокрема: рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2024 у справі №922/2183/24 скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовив.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.

Звертаючись із касаційною скаргою, Прокурор зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки стосується природніх ресурсів, які є об`єктом права власності Українського народу, а тому перегляд незаконного, на думку скаржника, рішення у цій справі сприятиме подальшому запобіганню порушенням і дотриманню прав та інтересів держави при використанні природних ресурсів, а також скаржник зазначає про те, що останній буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням у цій справі, при розгляді іншої справи №615/1705/23, яка перебуває на розгляді районного суду Харківської області, за результатами досудового розслідування в якій затверджено обвинувальний акт стосовно директора відповідача за ознаками кримінального правопорушення щодо встановлених правил використання надр, зокрема, в частині досліджених апеляційним судом у цій справі доказів та визнання їх недопустимими.

Наведене, на думку скаржника, підпадає під дію підпунктів "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та може бути підставою для перегляду цієї справи в касаційному порядку.

Виходячи зі статусу Верховного Суду, в окремих випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження належить до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд касаційних скарг покликаний насамперед забезпечувати єдність судової практики.

Верховний Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо наявності виняткового значення та значного суспільного інтересу у цій справі, передбаченого згаданим підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, зауважує, що суспільний інтерес може полягати у важливості наслідків вирішення справи для значної кількості суб`єктів права або суспільних цінностей, що панують у державі, та спрямованих на забезпечення сталого розвитку держави, забезпечення у ній суспільного порядку, безпеки тощо.

У свою чергу, надаючи оцінку "винятковості справи", суд досліджує мотиви, відповідно до яких сам учасник справи вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Однак наведені у касаційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди скаржника із рішенням суду апеляційної інстанції, що саме по собі, не свідчить про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, а тому і не можуть бути визнані підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Що ж до посилання скаржника на те, що він позбавлений можливості спростувати встановлені оскаржуваним судовим рішенням у цій справі обставини при розгляді іншої справи №615/1705/23, то вони відхиляються Судом, оскільки такі доводи пов`язані із встановленням судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи за результатами оцінки досліджених ними доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу статті 300 ГПК України, а тому не можуть бути визнані виключною підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що скаржник не обґрунтував та належним чином не довів, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи та їх вплив на справу, що розглядається.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Разом з тим незгода скаржника із судовим рішенням не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 зі справи № 922/2183/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова