РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025Справа № 910/1137/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна»

про стягнення 93 186, 97 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 93 186, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання електронних комунікаційних послуг № ТКС-130322 від 13.03.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 позовну заяву Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 06.02.2025).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

10.03.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зокрема зазначає, що лист позивача № 599 від 21.09.2023 не можна вважати вимогою про припинення договору в розумінні п. 7.2. договору, оскільки такий лист був наданий відповідачу з порушення строків визначених п. 7.2. договору, а саме 25.09.2023, тобто за 5 днів до запланованої у листі (30.09.2023) дати припинення договору

20.03.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зокрема зазначає, що дії банку в період ліквідації вчинено відповідно до п. 7.5. договору, а саме надіслано відповідачу повідомлення про ліквідацію банку та повідомлення про припинення надання послуг за договором № ТКС-130322 від 13.03.2022.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» (далі - виконавець) та Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далі - замовник) укладено договір про надання електронних комунікаційних послуг № ТКС-130322 , умовами якого передбачено, що виконавець зобов`язується надавати замовнику електронні комунікаційні послуги та/або інші послуги чи роботи відповідно до специфікації (зазначених у додатках до цього договору), надалі - послуги, у порядку, встановленому договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати послуги та оплачувати їх відповідно до умов договору.

Для надання послуг згідно з п. 1.1. договору, у разі потреби, виконавець організовує включення послуги, надає необхідне обладнання, проводить налаштування та конфігурацію обладнання замовника (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець зобов`язується, зокрема надавати замовнику послуги належної якості, що не суперечить чинному законодавству України та умовам цього договору.

В свою чергу, відповідно до п. 2.2. договору, виконавець має право, зокрема вимагати своєчасної оплати за послуги з боку замовника.

Згідно п. 3.1. договору, загальна ціна послуг, включаючи податки, а також усі додаткові платежі, пов`язані з наданням послуг, визначається відповідно до додатків до цього договору. В цю ціну входить вартість активації (включення) послуги, всі періодичні витрати та витрати, пов`яані з її отриманням, всі деталі тарифних планів (якщо не застосовано). Ціна договору складається з загальної ціни наданих послуг протягом всього строку дії договору.

За умовами п. 3.2. договору, тарифікація послуг починається після включення або організації відповідної послуги. Факт включення або організації підтверджується підписаним актом здачі-приймання послуг, в порядку передбаченому цим договором. У випадку підключення додаткової послуги, сторони підписують новий додаток до договору. За ініціативою будь-якої із сторін можуть додатково підписуватися окремі акти включення послуги або зафіксувати дату включення та початок тарифікації послуги в додатках до цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 12 календарних місяців, якщо більший строк дії договору не випливає з підписаних сторонами додатків до договору (п. 7.1. договору).

У п. 7.2. договору сторони передбачили, що цей договір може припинити свою дію в наступних випадках:

- за згодою сторін, що підтверджується двосторонньою письмовою додатковою угодою до договору;

- на вимогу будь-якої сторони у випадку письмового попередження іншої сторони за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати припинення договору;

- за рішенням суду;

- внаслідок ліквідації однієї зі Сторін;

- в інших випадках, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 7.3. договору, у випадку припинення дії Договору, повний взаєморозрахунок між Сторонами повинен бути проведений у десятиденний строк з дати розірвання Договору.

При достроковому розірванні даного Договору та/або Додатку до Договору з ініціативи Замовника до закінчення мінімального строку, зазначеного у відповідному Додатку до цього Договору, Виконавець має право стягнути з Замовника додаткову винагороду за вже надані Послуги у розмірі 100 % (ста відсотків) від суми всіх несплачених щомісячних періодичних платежів, які Замовнику необхідно було оплачувати до закінчення мінімального строку. Замовник сплачує суму додаткової винагороди протягом 10 (десяти) днів з дати виставлення Виконавцем відповідного рахунку. Така додаткова винагорода не є штрафом, а способом визначення ціни Послуґ, і може застосовуватися лише у строк до настання дати, зазначеної у відповідному Додатку до Договору (п. 7.4. договору).

Згідно п. 7.5 договору, за 30 (тридцять) календарних днів до настання дати припинення Договору, зазначеної у п. 7.1. цього Договору, Виконавець інформує Замовника у письмовій чи в електронній формі належним чином і своєчасно про закінчення договірних зобов?язань та про спосіб розірвання Договору. При відсутності належного та своєчасного повідомлення замовника про припинення ним Договору, строк дії Договору автоматично продовжується на наступний річний період на тих самих умовах без складання додаткової угоди до Договору. Аналогічний порядок продовження застосовується і до всіх наступних періодів дії Договору.

Додатками №№ 1-9 до договору № ТКС-130322 від 13.03.2022 сторони погодили специфікацію електронних комунікаційних послуг.

Як зазначає позивач, 01.08.2023 Правлінням Національного банку України прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк "Конкорд"».

Крім того, 01.08.2023 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №932 «Про початок процедури ліквідації АТ «АКБ "Конкорд"» та делегування повноважень ліквідатору банку», яким вирішено зокрема:

1.Розпочати процедуру ліквідації АТ «АКБ "Конкорд"» строком на три роки з 02.08.2023 до 01.08.2026 включно.

2. Призначити уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора АТ «АКБ "Конкорд"», визначені законом, зокрема, ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків) зазначеними у частинах п`ятій та десятій ст. 52 Закону, провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Грошовій С.В. строком на три роки з 02.08.2023 по 01.08.2026 включно.

Позивач зазначає, що з початком ліквідації АТ «АКБ «КОНКОРД» припинив користування послугами за Договором, у зв`язку з чим 30.08.2023 року банком було направлено відповідачу лист № 353 від 30.08.2023, в якому позивач просив з 01.09.2023 припинити надання послуг каналів передачі даних м. Дніпро - м. Братислава, м. Дніпро-м. Варшава, та послуги інтернет у м. Варшава, що надаються за договором ТКС-130322 від 13.03.2022 року.

Листом від 04.09.2023 № 04/23-01 відповідач надав відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомив, що за припинення надання послуг каналів передачі даних: м. Дніпро - м. Братислава, м. Дніпро-м. Варшавам позивачу необхідно сплатити додаткову винагороду за послуги каналів передачі даних у загальному розмірі 566 190, 00 грн., а також було надіслано позивачу рахунки на оплату №36893, № 36894 та № 36895 від 04.09.2023.

Як вказує позивач, ним були проведені у повному обсязі всі платежі за договором, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023-31.12.2023, відповідно до якого у позивача наявна переплата у розмірі 93 186, 97 грн. Факт сплати вказаних коштів на рахунок відповідача підтверджується платіжною інструкцією № 22_13 від 26.10.2023.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано на адресу відповідача лист № 599 від 21.09.2023, в якому банк зазначає, що з 02.08.2023 діяльність АТ «АКБ «КОНКОРД» припинена та керуючись пп. 3, 6 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повідомляє відповідача про дострокове розірвання договору. Останнім днем строку дії договору вважати 30.09.2023 та підписати угоду про розірвання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих поштових відправлень та отриманий відповідачем 25.09.2023 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, відповідач на вищезазначений лист відповіді не надав.

Тож, позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу № 2758 від 04.12.2024, в якій позивач зазначає, що станом на 26.10.2023 банк припинив користуватися послугами за договором № ТКС-130322 від 13.03.2022, а саме договір розірвано та просив відповідача повернути грошові кошти у розмірі 93 186, 97 грн.

Листом № АО-20-01-25 від 06.01.2025 відповідач надав відповідь на вищезазначену вимогу позивача, в якому зазначив, що не має достатніх правових підстав для задоволення вимоги позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що укладений між сторонами договір № ТКС-130322 від 13.03.2022 є розірваним, проте станом на дату звернення позивача до суду у банку наявна переплата за вказаним договором, а тому відповідач зобов`язаний повернути перераховані йому кошти у розмірі 93 186, 97 грн., що відповідач в свою чергу не зробив.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про надання електронних комунікаційних послуг № ТКС-130322 від 13.03.2022, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був надати позивачу електронні комунікаційні послуги.

Проте, Правлінням Національного банку України було прийнято рішення № 265-рш від 01.08.2023 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.08.2023 року № 932, розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» строком на три роки з 02.08.2023 до 01.08.2026 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «АКБ «КОНКОРД», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах п`ятій та десятій статті 52 Закону, призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Грошову Світлану Василівну строком на три роки з 02.08.2023 до 01.08.2026.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.01.2024 № 63, уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД», змінена. З 18.01.2024 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД» з делегуванням всіх повноважень ліквідатора АТ «АКБ «КОНКОРД», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, призначений провідний юрисконсульт відділу стратегії задоволення вимог кредиторів департаменту ліквідації банків Федорченко Андрій Володимирович.

Враховуючи відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації банку, 30.08.2023 року банком було направлено відповідачу лист № 353 від 30.08.2023, в якому позивач просив з 01.09.2023 припинити надання послуг каналів передачі даних м. Дніпро - м. Братислава, м. Дніпро-м. Варшава, та послуги інтернет у м. Варшава, що надаються за договором ТКС-130322 від 13.03.2022 року.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача лист № 599 від 21.09.2023, в якому банк зазначає, що з 02.08.2023 діяльність АТ «АКБ «КОНКОРД» припинена та керуючись пп. 3, 6 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повідомив відповідача про дострокове розірвання договору. Останнім днем строку дії договору вважати 30.09.2023 та просив підписати угоду про розірвання, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих поштових відправлень та отриманий відповідачем 25.09.2023 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Тож, позивач вважає, що договір № ТКС-130322 від 13.03.2022 є розірваним в односторонньому порядку з 30.09.2023 та зазначає, що згідно акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023-31.12.2023, у позивача наявна переплата у розмірі 93 186, 97 грн. Факт сплати вказаних коштів на рахунок відповідача підтверджується платіжною інструкцією № 22_13 від 26.10.2023.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

У п. 7.2. договору сторони передбачили, що цей договір може припинити свою дію в наступних випадках, зокрема на вимогу будь-якої сторони у випадку письмового попередження іншої сторони за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати припинення договору.

Згідно п. 7.5 договору, за 30 (тридцять) календарних днів до настання дати припинення Договору, зазначеної у п. 7.1. цього Договору, Виконавець інформує Замовника у письмовій чи в електронній формі належним чином і своєчасно про закінчення договірних зобов?язань та про спосіб розірвання Договору. При відсутності належного та своєчасного повідомлення замовника про припинення ним Договору, строк дії Договору автоматично продовжується на наступний річний період на тих самих умовах без складання додаткової угоди до Договору. Аналогічний порядок продовження застосовується і до всіх наступних періодів дії Договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Зазначене вище кореспондується з положеннями статті 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Даний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 в справі № 727/898/19.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.

Даний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22.02.2023 в справі № 465/5980/17.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) - ч.ч. 1-2 статті 202 Цивільного кодексу України.

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами.

У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 756/420/17.

Суд зазначає, що у даному випадку, у п. 7.2 та п. 7.5 договору, сторони погодили право на одностороннє розірвання договору (його припинення), яке має відбутися з дотриманням порядку повідомлення іншої сторони, а саме за 30 календарних днів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, лист позивача № 599 від 21.09.2023, про розірвання договору в односторонньому порядку з 30.09.2023 (останній день строку дії договору) був отриманий відповідачем 25.09.2023, тобто за 5 днів до запланованої дати припинення (розірвання) договору. Відтак, позивачем не було дотримано визначеного договором терміну повідомлення іншої сторони про припинення договірних правовідносин.

При цьому, лист позивача № 353 від 30.08.2023, в якому останній просив відповідача з 01.09.2023 припинити надання послуг каналів передачі даних м. Дніпро - м. Братислава, м. Дніпро-м. Варшава, та послуги інтернет у м. Варшава, що надаються за договором ТКС-130322 від 13.03.2022 року, не може вважатися належним доказом своєчасного повідомлення відповідача про припинення договору, оскільки відповідно специфікацій електронних комунікаційних послуг викладених в додатках 1 - 8 до Договору, відповідачем надавались наступні послуги, зокрема:

1) канал передачі даних без обмежень спожитого трафіку, швидкістю 300 Мбіт/сек. за адресами: м. Дніпро, пл. Троїцька, 2 - Польща, м. Варшава (ДЦ Атман) (канал з частковим проектом);

2) доступу до мережі Інтернет без обмежень спожитого трафіку, зі швидкістю 1000 Мбіт/сек українського трафіку за адресою Польща, м. Варшава;

3) оренда ір-адрес (16 шт./28);

4) доступ до мережі Інтернет без обмежень спожитого трафіку за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Стрийська 12;

5) канал передачі даних за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пл. Троїцька 2 - Львівська обл., м. Львів, вул. Стрийська 12;

6) канал передачі даних за адресою: Дніпропетровська обл.,м. Дніпро, пл. Троїцька 2 - Львівська обл., м. Львів, вул. Миколи Коперника 4;

7) канал передачі даних за адресою: Львівська обл.,м. Львів, вул. Стрийська 12 - Львівська обл., м. Львів, вул. Миколи Коперника 4;

8) канал передачі даних без обмежень спожитого трафіку, швидкістю 2 Мбіт/сек. за адресою: вул. Наукова, 7 а, м. Львів - вул. Коперника, 4, м. Львів;

9) доступ до мережі Інтернет без обмежень за адресою:вул. Лесі Українки, 7а, м. Львів;

10) канал передачі даних без обмежень спожитого трафіку, зі швидкістю 50 Мбіт/сек. за адресою: м. Дніпро, пл. Троїцка, 2 - м. Одеса, вул. Ришельєвська, 62 А;

11) канал передачі даних без обмежень спожитого трафіку, зі швидкістю 100 Мбіт/сек. за адресою: м. Дніпро, пл. Троїцка, 2 - Словачинна, Петржалка.

Тобто, такі послуги надавались відповідачем не тільки за адресою: м. Дніпро - м. Братислава, м. Дніпро-м. Варшава,

Проте, докази направлення на адресу відповідача повідомлень про припинення надання послуг за вищезазначеними адресами у матеріалах справи відсутні.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Докази досягнення двосторонньої згоди щодо розірвання договору матеріали справи також не містять.

Таким чином, суд зазначає, що наразі відсутні підстави для висновку про припинення договору внаслідок його одностороннього розірвання позивачем, оскільки останнім не було дотримано визначеного договором терміну повідомлення відповідача про таке розірвання (припинення) договору, як і відсутні підстави для стягнення з відповідача переплати у сумі 93 186, 97 грн.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 93 186, 97 грн за договором про надання електронних комунікаційних послуг № ТКС-130322 від 13.03.2022, а отже позовні вимоги позивача є передчасними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» про стягнення 93 186, 97 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков