ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.05.2025 Справа№914/1494/25

м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Олени ЩИГЕЛЬСЬКОЇ, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК», м.Львів

про забезпечення позову

у справі № 914/1494/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК», м. Львів

до відповідача: Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, Львівська обл., с. Давидів

про визнання договору укладеним та скасування державної реєстрації земельних ділянок

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАК» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області у якому просить

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0194 площею 0,8859 га. та :03:000:0195, площею 0,9141 га., що знаходяться у с. Давидів, Львівського району Львівської області, утворені на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,8000 га. із кадастровим номером :03:000:0101, з виключенням відомостей щодо кадастрових номерів :03:000:0194, :03:000:0195 з Державного земельного кадастру шляхом закриття Поземельних книг із скасуванням вказаних кадастрових номерів.

- визнати укладеним договір оренди землі між Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області (вул. Незалежності, буд. 1а, с. Давидів, Львівський р-н, Львівська обл., 81151;Код ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Г Р А К» (вул. Городоцька, буд. 243-А, м. Львів, 79022; Код ) щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0101, площею 1,8000 га. у запропонованій ТзОВ «ГРАК» редакції.

У п.3 прохальної частини позовної заяви позивач просив вжити заходи забезпечення позову.

З підстав, викладених в ухвалі від 16.05.2025 суд повернув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК», викладену у п.3 прохальної частини позовної заяви, про вжиття заходів забезпечення позову .

22.05.2025 від ТзОВ «ГРАК» поступила заява про забезпечення позову (вх.№2220/25) , у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом :

- заборони Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області (вул.Незалежності, буд. 1а, с. Давидів, Львівський р-н, Львівська обл., 81151;Код ) приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,800 га., за кадастровим номером :03:000:0101

заборони Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області (вул.Незалежності, буд. 1а, с. Давидів, Львівський р-н, Львівська обл., 81151;Код ) вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав права комунальної власності щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:0194 площею 0,8859 га. та :03:000:0195, площею 0,9141 га.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ТОВ «ГРАК» посилається на наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАК» на підставі двох Договорів купівлі-продажу будівлі від 13.08.2008 (зареєстровані в реєстрі за №3376 та №3381 відповідно, посвідчені нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я.) придбало у Відкритого акціонерного товариства «Давидів» два нежитлових приміщення (пташник №6 та №7 відповідно, кожен площею по 1863,1 м2), які розташовані за адресою: вул. Львівська, буд. 2а, с. Давидів.

28 та 29.08.2008 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності позивача на згадані вище пташники, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20048483 від 29.08.2008 (стосовно пташника №6 (реєстраційний номер: 20489654)) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20036454 від 28.08.2008 (стосовно пташника №7 (реєстраційний номер: 20489692).

Позивач ініціював питання передачі йому землі в оренду під приміщеннями пташників, однак земельна ділянка під ними перебувала у постійному користуванні попереднього власника пташників ВАТ «Давидів» про що зазначено у листі Пустомитівської районної державної адміністрації від 19.08.2013 за №04/15-2110.

Головне управління Держземагентства у Львівській області наказом від 19.03.2015 № 13-243 5/16-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» (надалі Наказ Держгеокадастру 2015 року) вирішило:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Грак» за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Давидівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району площею 1,8000 га для розміщення складських корпусів, код КВЦПЗ 01.13 (для іншого сільськогосподарського призначення);

- -надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Грак» земельну ділянку в оренду терміном на 25 років для розміщення складських корпусів, код В на території Давидівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району площею 1,8000 га (кадастровий номер :03:000:0101);

- встановити річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки;

Зобов`язати ТОВ «Грак»:

- забезпечити у встановленому порядку розробку та затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки;

- укласти договір оренди земельної ділянки згідно чинного законодавства України;

- приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації договору оренди у Державному реєстрі речових прав;

- земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

На підставі п. 73 додатку до наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 69-ОТГ від 24.12.2020 земельна ділянка №:03:000:0101 перейшла у комунальну власність Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (Давидівська об`єднана територіальна громада).

ТзОВ «ГРАК» звернувся до Давидівської сільської ради, як нового власника земельної ділянки №:03:000:0101 в якому просив укласти договір оренди цієї земельної ділянки, однак Давидівська сільська рада прийняла рішення № 330-9/2021 від 31.08.2021, в якому відмовила в наданні дозволу на укладання договору оренди земельної ділянки №101, через «невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам «Генерального плану с. Давидів Пустомитівського району Львівської області»).

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Давидівської сільської ради № 330-9/2021 від 31.08.2021 та зобов`язання повторно розглянути заяву про укладення договору оренди. Рішенням від 10.05.2022 у справі №914/4112/21 суд задовольнив позовні вимоги Товариства і визнав протиправним та скасував рішення Давидівської сільської ради № 330-9/2021 від 31.08.2021 й зобов`язав її повторно розглянути заяву Товариства. У цьому рішенні господарський суд виснував, що п. п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) на підставі якого Давидівська сільська рада відмовила Товариству не застосовується у цій ситуації. Крім цього господарський суд із посиланням на практику Європейського суду з прав людини зазначив, що «бездіяльність та зволікання відповідача щодо укладення з товариством договору оренди є порушенням «правомірних очікувань» позивача на отримання у власність земельної ділянки в порядку, встановленому чинним законодавством України». Рішення Господарського суду Львівської області від 10.05.2022 у справі №914/4112/21 не оскаржувалось й набрало законної сили.

21.05.2023 Заявник звернувся до відповідача із листом за вих. № ГК-260523-1 в якому просив повторно розглянути заяву позивача про укладення договору оренди землі, у відповідь на цей лист Давидівська сільська рада 02.06.2023 у листі №1390/03.01-05 повідомила Товариство про те, що заява про заключення договору оренди земельної ділянки №101 скерована на розгляд комісії з питань земельних відносин природокористування та екології.

Рішенням №227-25/2023 від 02.11.2023 Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області вирішила: створити комісію з встановлення факту цільового використання земельної ділянки із кадастровим номером :03:000:0101 та об`єктів нерухомого майна, які розташовані на ній, власником яких є ТзОВ «ГРАК» , у складі згідно з додатком; комісії здійснити обстеження стану та фактичного використання земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна на території Давидівської територіальної громади; за результатами комісії скласти відповідний акт.

Давидівська сільська рада рішенням №123-13/2022 від 15.06.2022 вирішила: розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,800 га., за кадастровим номером :03:000:0101, яка розташована на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області; погоджену у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки подати на розгляд та затвердження сесії Давидівської сільської ради.

Заявник зазначає, що земельна ділянка №:03:000:0101 була поділена на дві земельні ділянки із кадастровими номерами: :03:000:0194 та :03:000:0195, що підтверджується зокрема, відомостями з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-025 та № НВ-025, а також листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №29-13-0.3-1574/2-25 від 28.03.2025.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у своєму листі №29-13-0.3-1894/2-25 від 16.04.2025 повідомило, що поділ земельної ділянки №:03:000:0101 відбувся на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробник ТОВ «Лот-1А», технічна документація розроблена на підставі рішення Давидівської сільської ради №123-13/2022 від 15.06.2022.

10.02.2025 Товариство звернулося до відповідача із Пропозицією щодо укладення договору оренди землі №ГК-10022025 (вх. № 378/102-2025 від 10.02.2025) до якого долучив проєкт договору оренди земельної ділянки №:03:000:0101. Відповідач своїм листом №599/03.01-05 від 14.02.2025 підтвердив отримання цієї пропозиції і повідомив, що така передана на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин та сесії Давидівської сільської ради.

Відповідач у своєму листі №1147/03.01-05 від 09.04.2025 повідомив Товариство про те, що обстеження стану та фактичного використання земельної ділянки №:03:000:0101 та об`єктів нерухомого майна, розташованих на ній в період за 2024-2025 роки не здійснювалося. Додатково відповідач також повідомив, що пропозицію Товариства від 10.02.2025 за №ГК-10022025 (вх. № 378/102-2025 від 10.02.2025) скеровано на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування та екології.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки №:03:000:0194 та :03:000:0195, що утворились внаслідок поділу земельної ділянки №:03:000:0101, щодо якої у позивача виникло право правомірного очікування унеможливить виконання рішення суду у справі, у випадку задоволення позову, та ефективний захист порушених прав та інтересів позивачів з огляду на таке.

На переконання Заявника розроблення технічної документації землеустрою про поділ земельної ділянки, створює можливість для Давидівської сільської ради прийняти рішення про затвердження такої технічної документації, внаслідок чого у Давидівської сільської ради виникне право власності на поділені земельні ділянки.

Виникнення у Давидівської сільської ради права власності на земельні ділянки №:03:000:0194 та №:03:000:0195 створює правомірні підстави для прийняття Давидівською сільською радою будь-яких рішень щодо розпорядження такими земельними ділянками, в тому числі, але не виключно надання дозволів на розробку проекту землеустрою іншим особам, затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передання у користування, оголошення проведення аукціону, конкурсу щодо викупу та передачі таких земельних ділянок в оренду, емфітевзис, володіння або користування, укладення договорів оренди, що в майбутньому унеможливить виникнення у позивача права користування земельною ділянкою №:03:000:0101 попри існування у нього права правомірного очікування.

Заявник зазначає, що станом на момент звернення позивача з цим позовом Давидівська сільська рада не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав право комунальної власності на земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу земельної ділянки №:03:000:0101, що підтверджується, зокрема Інформаційною довідкою № 422844270.

ТзОВ «ГРАК» стверджує, що у випадку затвердження технічної документації та реєстрації Давидівською сільською радою за собою права комунальної власності на земельні ділянки №:03:000:0194 та №:03:000:0195 позивач буде змушений змінювати предмет позову у справі та звертатись із додатковими позовними вимогами про скасування рішення Давидівської сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою та про скасування державної реєстрації права власності Давидівської сільської ради у Державному реєстрі речових прав на земельні ділянки №№:03:000:0194 та №:03:000:0195 або ж ініціювати новий судовий спір у випадку неможливості змінити предмет позову у цій справі.

Відтак, у заявника виникають обґрунтовані побоювання та очікування, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, Давидівська сільська рада зможе вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення щодо передання у власність, володіння чи користування третім особам земельні ділянки №:03:000:0194 та :03:000:0195, що фактично знівелює будь-яке значення звернення із цим позовом та в подальшому унеможливить ефективний захист законних прав та інтересів позивача щодо реалізації права правомірного очікування щодо набуття земельної ділянки у користування.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.

В свою чергу, заходи забезпечення позову мають застосовуватись у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Судом враховано, що предметом позову по даній справі є визнання договору укладеним та скасування державної реєстрації земельних ділянок, а тому судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового його виконання, в зв`язку з чим судом досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (ч. 2 ст. 79-1 ЗК України).

Частина 13 ст. 79-1 ЗК України вказує, що земельна ділянка припиняє своє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, у разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Згідно ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; відомості про заходи щодо охорони земель і ґрунтів; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку; відомості про земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами.

У разі затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 1,80 га (кадастровий номер :03:000:0101), вищезазначена земельна ділянка перестане існувати як об`єкт цивільного права. Кадастровий номер такої земельної ділянки буде скасовано та не підлягатиме поновленню (п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051). При цьому законодавством не передбачено поновлення земельної ділянки саме з цим кадастровим номером.

Згідно з положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) або шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина 2 статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, суд звертає увагу сторін, що інститут забезпечення позову впроваджений з метою запобігти негативним наслідкам.

Таким чином, у випадку завершення процедури поділу земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0101, при умові задоволення позову ТзОВ «ГРАК», останній буде вимушений звертатися до суду з новими (іншими) позовами, оскільки позивач буде позбавлений можливості зареєструвати право оренди на землю на підставі рішення суду.

Водночас суд зазначає, згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимога заявника про заборону Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,800 га., за кадастровим номером :03:000:0101 може мати наслідком втучання в дикреційні повноваження ради, а тому дану вимогу слід задоволити частково та заборонити Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області вчиняти дії щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,800 га., за кадастровим номером :03:000:0101.

Інша заявлена вимога про заборону Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав права комунальної власності щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:0194 площею 0,8859 га. та :03:000:0195, площею 0,9141 га підлягає до задоволення повністю.

Відтак, суд приходить до висновку, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не обмежують повноважень відповідача щодо фактичного володіння та використання майна, не становитимуть непропорційне втручання у мирне володіння майном, оскільки їх застосування передбачено національним законодавством, переслідує легітимну мету (забезпечення ефективного захисту прав заявника), судом обрано найменш обтяжливі форми обмежень, які не стосуються повного обмеження права власності (виключно стосуються заборони розпорядження та проведення реєстраційних дій); власнику надано право судового захисту та забезпечено можливість ініціювати зміну або скасування заходів забезпечення позову (ст. ст. 143, 145 ГПК України).

Щодо збереження балансу інтересів, на думку суду, заходи забезпечення позову, які спрямовані на забезпечення існування предмету спору в даній справі до її вирішення по суті, як тимчасовий захід, не порушують права відповідача й не потребують зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК» про забезпечення позову (вх.№2220/25 від 22.05.2025)- задовольнити частково.

2. Заборонити Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області (вул. Незалежності, буд. 1а, с. Давидів, Львівський р-н, Львівська обл., 81151; Код ) вчиняти дії щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,800 га., за кадастровим номером :03:000:0101.

3. Заборонити Давидівській сільській раді Львівського району Львівської області (вул. Незалежності, буд. 1а, с. Давидів, Львівський р-н, Львівська обл., 81151; Код ) вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав права комунальної власності щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:0194 площею 0,8859 га. та :03:000:0195, площею 0,9141 га.

4. Стягувачем за цією ухвалою є: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАК» (79022, м.Львів, вул.Городоцька, 243-А, ).

Боржником за цією ухвалою є: Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області (81151, Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Незалежності, буд. 1а; Код ).

5. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

6. Дана ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

7. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

8. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя Щигельська О.І.