РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2025Справа № 910/3776/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Альтабанк»

про стягнення 932 767,92 грн, -

Без виклику учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 932 767,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що враховуючи повне виконання заявником умов договору № від 01.07.2024 в частині виконання робіт, про що сторонами було складено та підписано акт про завершення виконання робіт від 27.12.2024, а також здійснення відповідачем повного розрахунку за виконані роботи, відповідач не мав правових підстав для надіслання Акціонерному товариству «Альтбанк», як гаранту за договором №116034/V-1718 від 19.06.2024 про надання гарантії вимоги про сплату коштів за гарантією та, відповідно, не мало підстав для отримання таких коштів.

Ухвалою суду від 31.03.2025 відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов; залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Альтабанк».

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що підставою для набуття грошових коштів стало порушення позивачем своїх зобов`язань за договором № від 01.07.2024 в частині виконання робіт у визначені договором строки, а отже, отримання суми гарантії є правомірним.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій із посиланням на правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду, та Верховного Суду, вказано, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією. Тобто, оскільки фактично договір було виконано, а вимога відповідача до третьої особи була направлена після підписання сторонами акту про завершення робіт, забезпечувальний платіж набуто позивачем безпідставно.

Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошено, що позивачем наведено не релевантну практику Верховного Суду, а дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» в повному обсязі відповідали умовам укладеного між сторонами договору.

Третьою особою було подано письмові пояснення по справі, в яких вказано про те, що банком виконано умови банківської гарантії, з боку принципала заперечень з приводу вимоги за гарантією не надходило.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2024 між Акціонерним товариством «Альта банк» (банк, гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» (принципал) було укладено договір про надання гарантії №116034/V-1718, за умовами п.2.1 якого банк надає гарантію в сумі гарантії на строк дії гарантії в спосіб надання гарантії, а принципал зобов`язується сплатити комісію, а також сплатити регрес у строк сплати регресу та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

У п.1.1 договору №116034/V-1718 від 19.06.2024 вказано, що вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку сплатити кошти за гарантією, вимога складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку; гарантійний випадок - одержання банком вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії гарантії, свідчить про порушення принципалом базових відносин; гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого Банк бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку, а саме, гарантія забезпечення виконання базового договору, що надасться відповідно до базових відносин. Текст Гарантії міститься в додатку 1 до договору; належне представлення - представлення (доставка банку) документів за гарантією, яке відповідає вимогам і умовам гарантії, вимогам правил, яким підпорядковується гарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями.

19.06.2024 Акціонерним товариством «Альта банк» було видано гарантію №116034/V-1718, бенефіціаром за якою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», принципалом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем».

Вид гарантії : гарантія виконання договору. Договір: договір про закупівлю послуг, що укладається за результатами процедури закупівлі Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярського ЛВУМГ), Єдиний закупівельний словник ДК021-2015: 45310000-3 - Електромонтажні роботи, згідно оголошення про заплановану закупівлю №UA-2024-05-30-009785-a, розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-05-30-009785-a.

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта 932 767,92 грн, валюта гарантії - гривня.

Гарант безвідклично та безумовно зобов`язуався протягом п`яти банківських днів після одержання гарантом оформленої належним чином письмової вимоги бенефіціара сплатити бенефіціару суму, зазначену в письмовій вимозі бенефіціара, в межах повної (максимальної) суми гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначену вимагається, повинна бути сплачено у зв`язку із невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

01.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (замовник) було укладено договір про закупівлю послуг №, за умовами п.1.1 якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярськрго ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів і технічної документації (які з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями) є послугами, а відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є роботами, далі іменуються - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

У п.1.2 договору № від 01.07.2024 вказано, що склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), договірною ціною (додаток №2) та графіком виконання робіт (додаток №3), які є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.3.1 договору № від 01.07.2024 загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору згідно з договірною ціною (додаток №2) становить: 18 655 358,40 грн, в тому числі ПДВ 20% 3 109 226,4 грн.

У п.4.1 договору № від 01.07.2024 підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 150 календарних днів з моменту укладання цього договору.

Пунктами 4.2, 4.3 договору підрядник зобов`язується виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток № 3). Строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 договору № від 01.07.2024 датою закінчення виконання підрядником робіт за договором вважається дата підписання (сторонами акту про завершення виконання робіт. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за-умови письмової згоди замовника.

Передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін (п.1 договору № від 01.07.2024).

Зі змісту п.5.7 договору № від 01.07.2024 вбачається, що виконання підрядником робіт за договором у повному обсязі підтверджується підписаним сторонами актом про завершення виконання робіт, який складає підрядник і надає на підпис замовнику.

Відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі

по предмету закупівлі «Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярського ЯВУМГ)» згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2024-05- ЗО-009785-a, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 30 травня 2024 року, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпеченні виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 932 767,92 грн, що становить 5 (п`ять) відсотків ціни цього договору.

Права та обов`язки сторін за цим договором настають за умови настання відкладальної, обставини (згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України), а саме: надання підрядником замовнику в забезпечення виконання цього договору гарантії згідно 12.1 цього договору.

Термін дії Гарантії - до 01 березня 2025 року включно (п.п.12.1, 12.2, 12.3 договору № від 01.07.2024).

Згідно п.12.8 договору № від 01.07.2024 у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт визначений в пункті 4.1 договору.

У п.12.9 договору № від 01.07.2024 забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору та настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення виконання договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання договору у вигляді оригіналу банківської гарантії в паперовій формі.

На підтвердження виконання своїх обов`язків за договором № від 01.07.2024 позивачем було надано до матеріалів справи:

видаткову накладну № 34 від 16.09.2024 на суму 1 472 361,30 грн;

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2024 року від 18.11.2020- (форма № КБ-2в) на суму 2 204 838,07 грн;

- акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 20.12.2024 (форма № КБ-2в) на суму 4 421 499,55 грн;

- акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-2в) на суму 1 418 780,59 грн;

- акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 27.12.20^4 (форма № КБ-2в) на суму 107 170,70 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 20.12.2024 на суму 5 630 425,34 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 27.12.2024 на суму 1 515 228,62 грн;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2024 року від 18.11.2024 (форма № КБ-3) на суму 2 204 838,07 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 20.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 12 256 762,96 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 15 190 772,17 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 15 297 942,87 грн з початку будівництва по звітний місяць включно.

27.12.2024 сторонами було складено та підписано акт про завершення виконання робіт від 27.12.2024 сторони підтвердили, що підрядник, виконав роботи з ремонту системи засобів безпеки Боярського ПМ Боярського ЛВУМГ згідно договору на загальну суму 16 770 304,17 грн з ПДВ. Термін, обсяг та Якість виконаних робіт відповідають вимогам договору, робочій документації, державних будівельних норм та стандартів, інших нормативних документів, що регламентують проведення будівельних робіт, технічним характеристикам нормативно - технічної документації та документації виробників.

27.01.2025 відповідач скерував засобами SWIFT на адресу Акціонерного товариства «АЛЬТБАНК» повідомлення з вимогою платежу за гарантією у сумі 932 767,92 гри, у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за Договором.

28.01.2025 банком було скеровано позивачу вимогу вих. № 23-1/277 від 28.01.2025 про перерахування коштів в сумі 932 767,92 грн на рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «АЛЬТБАНК» за реквізитами вказаними у такій вимозі.

03.02 2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» здійснено перерахування коштів за гарантією на вимогу банку у сумі 932 767,92 грн, на підтвердження чого надано копію платіжної і інструкції №110 від 03.02.2025.

Зазначена сума була перерахована на користь відповідача відповідно до платіжної інструкції №36767 від 03.02.2025.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» вимогу №18/02/01 від 18.02.2025 про повернення забезпечення виконання договору № від 01.07.2024 у строк 5 робочих днів.

У відповідь на вказану вимогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» було повідомлено позивача про те, що відповідна сума гарантії була стягнута у зв`язку із неналежним виконанням умов договору.

Наразі, за твердженнями позивача, враховуючи повне виконання заявником умов договору № від 01.07.2024 в частині виконання робіт, про що сторонами було складено та підписано акт про завершення виконання робіт від 27.12.2024, а також здійснення відповідачем повного розрахунку за виконані роботи, відповідач не мав правових підстав для надіслання Акціонерному товариству «Альтбанк», як гаранту за договором №116034/V-1718 від 19.06.2024 про надання гарантії вимоги про сплату коштів за гарантією та, відповідно, не мало підстав для отримання таких коштів. Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач наголосив, що підставою для набуття грошових коштів стало порушення позивачем своїх зобов`язань за договором № від 01.07.2024 в частині виконання робіт у визначені договором строки, а отже, отримання суми гарантії є правомірним

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України ).

Враховуючи предмет та підстави позовних вимог суд звертається до правових висновків Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, де зазначено, що боржник (принципал) має право звернутися до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами ст. 1212 Цивільного кодексу України ; принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави з огляду на відсутність боргу принципала.

Отже, позивач як принципал має право пред`явити позов про стягнення з відповідача як бенефіціара коштів, сплачених банком-гарантом. Вказаний спосіб захисту прав принципала (боржника) дозволяє ефективно та вичерпно врегулювати цивільно-правовий спір з учасниками спірних правовідносин, тому у цьому випадку судові рішення ухвалені без порушень ч. 1 ст. 2 ГПК України, відповідно до якої завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (подібний висновок наведений Верховним Судом у постанові від 04.02.2025 у справі № 910/18874/23).

Суд наголошує, що за відсутності основного зобов`язання (припинення виконанням з інших підстав, недійсність тощо) принципал має право вимагати від бенефіціара грошові кошти, одержані ним внаслідок виплати за гарантією.

Враховуючи предмет та підстави позову доведенню у справі, яка розглядається, підлягають факти: 1) сплати гарантом коштів на користь бенефіціара; 2) відсутності достатньої правової підстави для набуття бенефіціаром цих коштів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 563 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як передбачено частиною другою статті 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до частин першої, третьої статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Тлумачення наведених законодавчих положень таким чином, що гарант повинен перевірити, чи дійсно принципал порушив основне зобов`язання, і що він має платити виключно в разі, якщо бенефіціар довів гаранту порушення основного зобов`язання принципалом, тобто те, що основне зобов`язання не припинено виконанням, унеможливлює застосування імперативних законодавчих положень про те, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання, зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання, та про те, що повторна вимога кредитора, одержана гарантом після повідомлення кредитора про недійсність або припинення основного зобов`язання, підлягає задоволенню. Іншими словами, таке розуміння законодавства призводить до врахування одних законодавчих положень і до ігнорування інших. Тому об`єднана палата відхиляє таке тлумачення законодавства.

Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.

Перш за все- це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.

Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті 4, стаття 9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті 4, стаття 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.

Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.

Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 Цивільного кодексу України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.

Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.

Виходячи з викладеного, законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.

Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 Цивільного кодексу України ), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.

Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.

Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України.

Виходячи з викладеного, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 дійшла висновку, що наведені вище норми Господарського кодексу України і Цивільного кодексу України слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 Цивільного кодексу України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.

Як вказувалось вище, 19.06.2024 Акціонерним товариством «Альта банк» було видано гарантію №116034/V-1718, бенефіціаром за якою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», принципалом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем».

Вид гарантії : гарантія виконання договору. Договір: договір про закупівлю послуг, що укладається за результатами процедури закупівлі Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярського ЛВУМГ), Єдиний закупівельний словник ДК021-2015: 45310000-3 - Електромонтажні роботи, згідно оголошення про заплановану закупівлю №UA-2024-05-30-009785-a, розміщеного на веб-порталі Уповноваженого органу за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-05-30-009785-a.

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта 932 767,92 грн, валюта гарантії - гривня.

Гарант безвідклично та безумовно зобов`язуався протягом п`яти банківських днів після одержання гарантом оформленої належним чином письмової вимоги бенефіціара сплатити бенефіціару суму, зазначену в письмовій вимозі бенефіціара, в межах повної (максимальної) суми гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначену вимагається, повинна бути сплачено у зв`язку із невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

Згідно договору № від 01.07.2024 підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярськрго ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів і технічної документації (які з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями) є послугами, а відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є роботами, далі іменуються - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

У п.4.1 договору № від 01.07.2024 підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 150 календарних днів з моменту укладання цього договору.

Зі змісту п.5.7 договору № від 01.07.2024 вбачається, що виконання підрядником робіт за договором у повному обсязі підтверджується підписаним сторонами актом про завершення виконання робіт, який складає підрядник і надає на підпис замовнику.

Виходячи з системного аналізу умов договору № від 01.07.2024 судом встановлено, що останнім днем строку виконання робіт за договором було 28.11.2024.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання своїх обов`язків за договором № від 01.07.2024 позивачем було надано до матеріалів справи:

видаткову накладну № 34 від 16.09.2024 на суму 1 472 361,30 грн;

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2024 року від 18.11.2020- (форма № КБ-2в) на суму 2 204 838,07 грн;

- акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 20.12.2024 (форма № КБ-2в) на суму 4 421 499,55 грн;

- акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-2в) на суму 1 418 780,59 грн;

- акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 27.12.20^4 (форма № КБ-2в) на суму 107 170,70 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 20.12.2024 на суму 5 630 425,34 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 27.12.2024 на суму 1 515 228,62 грн;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2024 року від 18.11.2024 (форма № КБ-3) на суму 2 204 838,07 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 20.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 12 256 762,96 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 15 190 772,17 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

- довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 27.12.2024 (форма № КБ-3) на суму 15 297 942,87 грн з початку будівництва по звітний місяць включно.

27.12.2024 сторонами було складено та підписано акт про завершення виконання робіт.

Тобто, з наведеного полягає, що роботи за договором було виконано позивачем із простроченням строку, який встановлено п.4.1 договору № від 01.07.2024. Доказів внесення змін до означеного пункту договору матеріали справи не містять.

Одночасно, вказаних висновків суду не спростовує та обставина, що сторони в акті про завершення виконання робіт підтвердили, що. термін, обсяг та Якість виконаних робіт відповідають вимогам договору, робочій документації, державних будівельних норм та стандартів, інших нормативних документів, що регламентують проведення будівельних робіт, технічним характеристикам нормативно - технічної документації та документації виробників. Оскільки, як було вказано, змін до умов в частині визнання строку виконання робіт сторонами внесено не було.

Судом також було встановлено, що відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі «Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки Боярського ПМ Боярського ЯВУМГ)» згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2024-05- ЗО-009785-a, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 30 травня 2024 року, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпеченні виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 932 767,92 грн, що становить 5 (п`ять) відсотків ціни цього договору.

Згідно п.12.8 договору № від 01.07.2024 у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт визначений в пункті 4.1 договору.

Тобто, встановлені вище судом обставини виконання підрядником робіт за договором із простроченням строку, який встановлено п.4.1 договору № від 01.07.2024, є неналежним виконанням у розумінні п.12.8 договору № від 01.07.2024.

Наразі, судом враховано, що сторонами у п.12.9 договору № від 01.07.2024 визначено, що забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору та настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин.

Тобто, з огляду на обставини виконання підрядником робіт за договором із простроченням строку, який встановлено п.4.1 договору № від 01.07.2024, є неналежним виконанням у розумінні п.12.8 договору № від 01.07.2024, у даному випадку умови для повернення забезпечення були відсутні.

До того ж, судом вище вказувалось, що згідно умов гарантії №116034/V-1718 від 19.06.2024 гарант безвідклично та безумовно зобов`язувався протягом п`яти банківських днів після одержання гарантом оформленої належним чином письмової вимоги бенефіціара сплатити бенефіціару суму, зазначену в письмовій вимозі бенефіціара, в межах повної (максимальної) суми гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначену вимагається, повинна бути сплачено у зв`язку із невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

Тобто, системний аналіз умов банківської гарантії вказує на те, що підставою її сплати є, в тому числі, неналежне виконання умов договору, обставини чого і було встановлено судом.

Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи ст.27 Закону України «Про публічні закупівлі», якою визначено, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. Зокрема, суд наголошує, що умовами укладеного між сторонами договору чітко визначено умови повернення гарантії.

В контексті відповідних умов договору № від 01.07.2024 та умов банківської гарантії №116034/V-1718 від 19.06.2024 суд звертає увагу на те, що останні відповідають принципу свободи договору та укладені за волевиявлення сторін договору, а отже, позивач як підрядник та принципал був обізнаний щодо правових наслідків неналежного виконання умов договору.

До того ж, посилання на постанову Верховного Суду від 25.09.2024 по справі №910/12114/23, суд також вважає безпідставними та не обґрунтованими, оскільки у вказані постанові судом надано оцінку правовідносин сторін з урахуванням того, що у п.7.17 договору №460006604 від 06.10.2022 сторонами погоджено, що забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) згідно з умовами договору, протягом п`яти банківських днів з дня настання таких обставин.

Тоді як договором № від 01.07.2024 визначено інший порядок та умови повернення забезпечення виконання договору.

До того ж, суд критично ставиться до посилань позивача у спірних правовідносинах на правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду, яку викладено у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, згідно якої законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією. Тобто, оскільки фактично договір було виконано, а вимога відповідача до третьої особи була направлена після підписання сторонами акту про завершення робіт, забезпечувальний платіж набуто позивачем безпідставно.

В контексті означеного суд звертає увагу позивача на приписи Цивільного кодексу України щодо підстав припинення зобов`язань.

Зокрема, згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто, правовий зміст означеної статті вказує на те, що відповідною підставою є не будь-яке виконання, а саме таке, що проведене належним чином.

Тоді як у спірних правовідносинах судом було встановлено обставини виконання підрядником робіт за договором із простроченням строку, який встановлено п.4.1 договору № від 01.07.2024.

За таких обставин, у даному випадку висновки об`єднаної палати Верховного Суду, на які посилається позивач, не є релевантними до спірних правовідносин.

Отже, в контексті посилань позивача на судову практику, суд зазначає, що предмет і підстави позову, а також фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у цих справах і справі, яка переглядається, не є подібними. Тобто наведені заявником справи не є релевантними розглядуваній справі. Посилаючись на відповідні постанови Верховного Суду, скаржник фактично тлумачить викладені в них висновки на свою користь. Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи.

За таких обставин, виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що сума гарантії є такою, що набута відповідачем без достатньої правової підстави, а отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 932 767,92 грн є такими що задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

З огляду на висновки суду щодо відмову в задоволенні позову, керуючись приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Сістем» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 932 767,92 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 28.05.2025.

Суддя В.В. Князьков