ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/802/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц 2012", м. Харків
до Приватного підприємства "Янтар-21", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Чаричанська І.Ю., Коротков В.

відповідача - Скребець О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц 2012", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Янтар-21", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 у розмірі 439 445,87 грн, пеню у розмірі 37 988,57 грн; три проценти річних у розмірі 4 251,59 грн; інфляційні втрати у розмірі 22 577,83 грн, що загалом становить 504 263,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором поставки щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару. Судові витрати, які складаються з витрати на оплату судового збору у розмірі 6 051,17 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 13.03.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

31.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що не наступив строк сплати грошових вимог. Відповідач зазначає, що направлення будь якої кореспонденції, документів та інших речей на ім`я Сніжкової Н.І. не пов`язана з господарською діяльністю ПП "Янтар-21", так як ця особа не є працівником вказаного підприємства. Позивач посилається на експрес-накладну ТОВ "Нова пошта" №59- 0012-6573-4673 в якій визначена адреса направлення документів: м. Златопіль поштомат "Нова пошта" №36090 вул. 1/2 мікрорайон, 55 біля відділення №1. Вказана адреса не визначена в жодному узгодженому між сторонами документі. За таких обставин направлення будь яких документів не на юридичну адресу підприємства, а так само на поштову адресу не визначеному умовами договору не є належним направленням таких документів. Крім того, експрес-накладна ТОВ "Нова пошта" №59-0012-6573-4673 не є належним доказом в розумінні вимог ГПК України, який доводить направлення документів. Так, до вказаної експрес накладної не надано будь якого документу який підтверджує факт направлення саме оригіналів документів які стосуються відповідного їх переліку та взаємовідносин між ТОВ "Агрокомерц 2012" та ПП "Янтар 21", та договору поставки товарів від 22.10.2024. Єдиним документом має бути відповідний опис з визначенням кола та найменування документів, зі штампом поштового відділення після перевірки складу таких документів. До накладної ТОВ "Нова Пошта" будь який опис щодо складу направлених документів не надано.

При укладені договору та отримані товару на адресу покупця станом на 22.10.2024 були передані: договір, специфікація, видаткова накладна та акт приймання-передачі. Вказані документи погоджені та підписані сторонами справи. Складені у двох примірниках (оригіналах). Проте рахунок-фактура в оригіналі не був складений позивачем та переданий відповідачу. Також не було надано в розпорядження покупця сертифікат якості або якісне посвідчення на товар.

Таким чином, позивачем в розумінні вимог ст.ст. 73, 74, 76, 77, 80 ГПК України не надано суду відповідних та належних доказів щодо визначення строків виникнення заборгованості за договором. В порушення вимог ч.1 та ч.2 ст.80 ГПК позивачем до справи не були залучені (одночасно з позовною заявою) належні та припустимі докази в частині: дати складання, підписання та направлення/передачу на адресу відповідача рахунку-фактури на товар (пункт 2.4. Договору поставки); дата отримання, номер реєстрації , ким та коли був складений Сертифікат якості на товар (та/або якісне посвідчення) . Факт його передачі/направлення на адресу відповідача; документи в розумінні правових висновків та практики ВС, а саме: опис документів зі штампом поштового відділення, квитанції про сплату поштових послуг, накладні та/або інші документи які свідчать про надання поштових послуг. Вказані документи не залучені до справи позивачем, що свідчить про їх відсутність в його розпорядженні. Таким чином, строк оплати за отриманий товар у відповідності до п.2.4, п.3.2 договору поставки від 22.10.2024 не наступив. Вказане свідчить що будь які суми за договором нараховані підприємству безпідставно, у тому числі: сума основного боргу, суми штрафних/фінансових санкцій: пені, 3% річних та інфляційних. Враховуючи вимоги ст. 530 ЦК України, термін оплати відповідно до вимоги слід вважати протягом 7 днів з моменту виконання позивачем вимог п.2.4, п.3.2 договору, пункту 4 (п.п.4.1, п.п.4.2) специфікації №1 (додаток №1 до договору). Виконання вказаних вимог договору для позивача є обов`язковим. Затримання та перенесення остаточного розрахунку за договором саме обумовлено не наданням в розпорядження відповідача визначеного переліку документів.

01.04.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє аргументи відповідача та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, вказує на те, що окрім директора ПП "Янтар-21" взаємозв`язок із позивачем підтримувався особою, яка назвалася ОСОБА_1 - бухгалтером ПП "Янтар-21" і якій керівництвом відповідача було надано доступ до електронної адреси відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 за якою зазвичай відбувався обмін сканами документів за договором поставки №2210/24-1 від 22.10.2024. Відповідачем не оспорюється отримання сканів документів за договором поставки на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену у договорі поставки.

Всі оригінали документів були направлені довіреній особі ПП "Янтра-21", що підтверджується експрес-накладною ТОВ "Нова Пошта", а також наявністю у позивача підписаних відповідачем оригіналів первинних документів. Оскільки, у позивача наявні оригінали первинних документів, які підписані як позивачем, так і відповідачем, твердження відповідача про неотримання оригіналів цих документів є голослівним та не підтверджується належними та допустимими доказами. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. На підтвердження отримання оригіналу рахунку-фактури з боку відповідача свідчить часткове виконання умов договору щодо його оплати з боку відповідача. Також, підтвердженням дотримання необхідних умов для оплати за поставлений товар є акт приймання-передачі №11 від 22.10.2024 (трьохсторонній) підписаний з боку позивача як постачальника, ПП "Янтра-21" як покупця, ПП "Янтра-21" як зберігача.

05.07.2024 між ТОВ "Агрокомерц 2012" та ПП "Янтар-21" укладено договір №05/07-1 за умовами якого (п.1.1 договору) ПП "Янтра-21" як зберігач зобов`язався надати послуги з відповідального зберігання, приймання та навантаження залізничних вагонів (контейнерів) або автомобілем зерном пшениці у відповідності до умов передбачених договором. Згідно розділу 2 договору зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 року оформлення документів при надходженні зерна оформлюється за його кількістю та якістю і визначення якості зерна проводиться зберігачем, тобто ПП "Янтар-21". Зберігач оформляє прийняття зерна реєстром у двох екземплярах. Згідно реєстру прийнятого/відвантаженого зерна ТОВ "Агрокомерц 2012" за період з 05.07.2024 по 22.10.2024 на підставі Договору №05/07-1 від 05.07.2024 позивачем було передано на зберігання ПП "Янтар-21" пшеницю вагою 102,315 тон. Згідно п.п. 4.5-4.6 договору зберігання №05/07-1 від 05.07.2024, якість зерна визначається на дату переоформлення і відповідає якості, що склалася в партії на момент переоформлення. Також складається акт приймання-передавання зерна, який підписується від трьох сторін (перший власник зерна, новий власник зерна, директор зберігача). Позивачем до позову долучено акт приймання-передачі №11 від 22.10.2024, згідно якого пшениця фізичною вагою 102,315 тон, вологістю 14,5%, смітною домішкою 2%, зерновою домішкою 8% прийнята як покупцем ПП "Янтар-21", передана продавцем ТОВ "Агрокомерц 2012" й така передача товару засвідчена зберігачем - директором ПП "Янтра-21". Також, згідно акту приймання-передачі від 22.10.2024 на підставі договору поставки №2210/24-01 від 22.10.2024 постачальник передав, а покупець прийняв товар пшеницю 4 класу вагою 102,315 тон. На виконання вимог п.4.4 договору зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 позивачем оформлено лист-заяву на переоформлення зерна (пшениці 4 класу врожаю 2024 року) вагою 102,315 тон на нового власника ПП "Янтар-21". Факт переоформлення також підтверджується актом надання послуг №115 від 22.10.2024. Отже, відповідачем за договором поставки №2210/24-к від 22.10.2024 придбано та отримано від позивача товар, який зберігався відповідачем за договором зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 та додатковою угодою №1 від 01.09.2024. При цьому, якість товару визначалася на момент переоформлення 22.10.2024 його власності за новим власником ПП "Янтар-21". Оскільки якість товару визначалася зберігачем (п.3.2 договору зберігання) у позивача не виникло обов`язку передати відповідачеві сертифікат якості або посвідчення про якість під час поставки цього товару за договором поставки.

Твердження відповідача про ненастання строку на оплату є голослівним і не підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому, факт переписки між сторонами електронною поштою та факт отримання претензії електронною поштою, відповідачем свідомо замовчується. Оскільки товар отриманий відповідачем 22.10.2024, і це підтверджується належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами, тому, відповідно, строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем повної оплати товару є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару. Відповідач, відповідно до умов договору та оформленої і підписаної, в тому числі зі сторони відповідача видаткової накладної, в якій є посилання на договір №2210/24-1 від 22.10.2024 та зазначено вартість переданого позивачем і отриманого відповідачем товару, був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за отриманий ним товар. Обставин щодо неможливості здійснення оплати за отриманий товар відповідачем не наведено.

02.04.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує на те, що договір зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 не має ніякого відношення до договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024. Договір зберігання є іншим від договору поставки товару, та сторони ним не керувалися при укладені саме договору поставки. Так договір від 22.10.2024 не має будь якого посилання на наявність договору від 05.07.2024, та не є договором який змінює, доповнює, умови попереднього договору. Правонаступництво різних видів договорів цивільне та господарське законодавство не припускають. Наявність та/або відсутність договору зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 не має вплинути на умови іншого виду договорів, а саме на умови договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024. У даному випадку на умови договору від 22.10.2024 передбачені п.2.4, п.п.2.4.1, п.п. 2.4.2 не має вплинути наявність договору зберігання. Умови договору поставки в частині оплати товару за відповідних вимог, а саме: п.3.2 договору передбачено, що оплата товару здійснюється на умовах зазначених у специфікації. У разі ненадання або неповного надання документів визначених у п.2.4, п.п. 2.4.1 та п.п. 2.4.2 договору, покупець має право затримати оплату товару.

У судовому засіданні 22.05.2025 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та наполягав на відмові у його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц 2012" (постачальник за договором, позивач) та Приватним підприємством "Янтар-21" (покупець за договором, відповідач) був укладений договір поставки №2210/24-1, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, врожаю 2024 року українського походження, пшениця 4 класу (надалі - товар) на умовах, зазначених у цьому договорі. Базисні показники, кількість, асортимент, ціна товару, інші умови, зазначено у специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1-2.4 договору, строк поставки товару - зазначено у специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною цього договору. Товар може передаватись покупцю окремими партіями, що знайде своє відображення у відповідних специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною цього договору. Умови поставки - зазначено у специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною цього договору, у відповідності із правилами "Інкотермс-2010". У випадку розбіжностей умов договору з правилами "Інкотермс-2010" пріоритет мають умови договору. При поставці товару постачальник зобов`язується надати покупцю: оригінал цього договору, підписаного уповноваженим представником постачальника і завіреного печаткою; оригінал рахунок-фактуру з зазначенням номенклатури товару згідно специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору; оригінал видаткової накладної із зазначенням номенклатури товару згідно специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору; оригінал/завірена копія сертифікату якості або якісне посвідчення; оригінал акту приймання-передачі.

Згідно п. 2.4.1 договору, постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну складену в електронній формі із зазначенням номенклатури товару згідно специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору та зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до вимог Податкового кодексу України. У разі відмови з боку постачальника товару надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації податкової в ЄРПН, покупець залишає за собою право скористатись п. 201.10 Податкового кодексу України та подати до органу Державної податкової служби України заяву зі скаргою на постачальника. Постачальник усвідомлює, що подача такої заяви є підставою для проведення документальної перевірки постачальника для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 2.4.2 договору, постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи з поміткою "Згідно з оригіналом", засвідчені печаткою підприємства та підписом керівника: банківські та поштові реквізити підприємства (банківський рахунок, фактична та юридична адреса, телефони, електрона адреса обов`язково (на окремому аркуші у форматі Microsoft Word); завірену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань - за наявності; завірену копію розширеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - повного (з переліком реєстраційних дій), датованого не пізніше, ніж за 30 днів до орієнтовної дати підписання договору поставки; завірену копію останньої зареєстрованої редакції Статуту постачальника (повністю); завірену копію свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (або свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість) - за наявності, або Витягу з реєстру платників податку на додану вартість; завірена копія декларації по ПДВ з відміткою про прийняття податковим органом за останній звітний період; завірена копія балансу (звіт про фінансовий стан) (Форма 1); у випадку обмежень встановлених установчими документами на підписання керівником договору та інших документів - протокол загальних зборів або рішення засновника про зняття будь-яких обмежень; довіреність на право підпису договорів (якщо договір підписується за довіреністю на представника); копії документів на об`єкт складського зберігання або договір на послуги зберігання зернових та олійних культур -- за наявності.

Постачальник додатково до загального переліку документів має надати: завірена копія договору поставки/купівлі-продажу товару, підписаний уповноваженим представником постачальника та виробника; завірену копію видаткової накладної, підписану представником постачальника та виробника; завірену копію статистичних звітів за Формами №4-сг ("Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур"), 29-сг ("Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду") та ("Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур" (форма №37-сг); довідка, видана органами місцевого самоврядування про кількість та площу земельних ділянок землі у користуванні або власності виробника.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата товару здійснюється за умов зазначених у специфікації(-ях), що є невід`ємною частиною цього договору. У разі ненадання або неповного надання документів визначених у п.2.4, п. 2.4.1, п.2.4.2 цього договору покупець має право затримати оплату товару.

Згідно п. 4.3 договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань з оплати на покупця накладається пеня в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати.

У п. 4.5 договору, сторони домовились, що термін позовної давності зі стягнення неустойки за цим договором встановлюється у три роки згідно зі ст. 259 ЦК України, а період, за який нараховуються штрафні санкції, встановлюється в один рік.

Відповідно до п. 8.8 договору, сторони дійшли згоди, що цей договір, додатки до нього та будь-які інші документи підписані сторонами та передані електронною поштою мають повну юридичну силу, до моменту отримання сторонами оригіналів належним чином оформлених договірних документів.

Сторони домовились використовувати електронні адреси, які зазначені в реквізитах сторін договору, для проведення офіційного листування між сторонами (п. 8.12 договору).

22.10.2024 між сторонами була підписана специфікація №1 (додаток №1 до договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024), згідно якої постачальник зобов`язався поставити пшеницю 4 класу (код товару згідно з УКТ ЗЕД 1001) у кількості 105 т, загальною вартістю 881 999,87 грн, у т.ч. ПДВ 108 315,77 грн.

Згідно п.п. 2-4.2 специфікації, умови поставки СРТ: ПП "Янтар-21", що розташований за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Достоєвського, 13. Терміни поставки до: 30 жовтня 2024 включно. Умови оплати: покупець здійснює оплату в розмірі 86 % від вартості товару, після надходження на склад покупця, на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10-х банківських днів з моменту переданого товару і визначення його фактичної кількості та якості згідно умов цього договору, а також після отримання покупцем оригіналів/завірених копій документів, передбачених п. 2.4., п.2.4.2. договору. Покупець зобов`язується здійснити оплату 14 % вартості переданого товару протягом 10-х банківських днів по факту надання постачальником реєстрації податкової(-их) накладної(-их), надання оригіналів/завірених копій документів передбачених п. 2.4., п.2.4.1., п.2.4.2. договору.

Згідно п. 6 специфікації, сторони дійшли згоди про те, що товар приймається згідно товарно-транспортних накладних/акту приймання-передачі. Датою поставки товару та переходу права власності на товар вважається дата оформлення видаткової накладної на ім`я покупця.

Згідно видаткової накладної №13 від 22.10.2024 постачальником було відвантажено на склад покупця 102,315 т пшениці 4 класу загальною вартістю 859 445,87 грн., в т.ч. ПДВ 105 545,98 грн. Отримання покупцем товару 22.10.2024 кількістю 102,315 т на суму 859 445,87 грн., в т.ч. ПДВ 105 545,98 грн. також підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі №11 від 22.10.2024.

Як вказує позивач, на виконання умов п.2.4, п.2.4.1, п.2.4.2 договору постачальником разом із товаром відповідачеві було передано оригінал договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 із підписом та печаткою постачальника; оригінал рахунку-фактури із зазначенням номенклатури товару згідно специфікації №1 підписаної сторонами; оригінал видаткової накладної №13 від 22.10.2024; оригінал акту приймання-передачі №11 від 22.10.2024 підписаний сторонами; податкову накладну складену в електронній формі; банківські та поштові реквізити постачальника; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; копію Статуту товариства; копію Свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ; завірену копію декларації по ПДВ з відміткою; завірену копію балансу; договір на послуги зберігання зернових культур.

Відповідачем станом на 30.01.2025 за договором поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 частково виконано умови договору та сплачено 400 000,00 грн. (платіжні інструкції №395 від 27.11.2024 на суму 100 000,00 грн., №399 від 29.11.2024 на суму 100 000,00 грн., №423 від 13.12.2024 на суму 100 000,00 грн., №437 від 24.12.2024 на суму 100 000,00 грн.).

Податкова накладна №2 на суму 859 445, 87 грн., в тому числі ПДВ на суму 105 545,98 грн. подана до Єдиного реєстру податкових накладних 22.10.2024, та зареєстрована у реєстрі 11.11.2024, що підтверджується квитанцією №.

Оплата у розмірі 86% від суми поставки товару 859 445,87 грн дорівнює 739 123,45 грн, та мала бути сплачена покупцем, згідно умов п.4.1 специфікації №1 до договору поставки одним платежем протягом 10 банківських днів після отримання копії документів згідно п.2.4, 2.4.1, 2.4.2 договору (копії отримані 30.10.2024), а отже 14.11.2024. Оплата у розмірі 14% від суми поставки товару 859 445,87 грн. дорівнює 120 322,42 грн та мала бути сплачена покупцем згідно умов п.4.2 специфікації №1 до договору поставки одним платежем протягом 10 банківських днів по факту надання постачальником реєстрації податкової накладної (реєстрація податкової накладної 11.11.2024 року), а отже до 26.11.2024.

Як вказує позивач, оригінали документів перелік яких наведений у п.2.4, п.2.4.1, п.2.4.2 договору були отримані відповідачем 25.11.2024 (отримані бухгалтером ПП "Янтар-21" Сніжковою Н.І. на Новій Пошті, експрес-накладна №59 0012 6573 4673).

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного здійснення оплати товару, позивачем 31.01.2025 на юридичну адресу ПП "Янтар-21" за допомогою засобів поштового зв`язку (Трекінг відправлення АТ "Укрпошта" №745) з описом вкладення направлено Претензію №1 вих.№31-01/25 по договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 з вимогою сплатити заборгованість за Договором поставки в сумі 459 445,87 грн. на поточний рахунок постачальника. Згідно даних відстеження Трекінгу відправлення №745 на сайті АТ "Укрпошта" від 05.03.2025, останнє не було вручено отримувачу у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання та 01.03.2025 повернуто та вручено відправникові.

Позивачем також 31.01.2025 було продубльовано відправлення претензії №1 вих. № 31-01/25 по договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 на електронну пошту відповідача із вкладеними додатками, що також підтверджується світлинами з переписки сторін в поштовому сервісі Gmail.com.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про наявність та суму заборгованості за договором та необхідністю у 30 (тридцяти денний) термін сплати цю заборгованість.

За результатами розгляду відповідачем претензії, останнім було частково сплачено на користь позивача 20 000,00 грн за пшеницю згідно договору поставки №2210/24-1 від 22.10.2024, що підтверджується платіжною інструкцією №78 від 03.03.2025.

Згідно довідки про склад дебіторської заборгованості №04-03/25 від 04.03.2025 станом на 04.03.2025 у Приватного підприємства "Янтар-21" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц 2012" утворилася дебіторська заборгованість у розмірі 439 445,87 грн.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором поставки, позивачем останньому до стягнення нараховані також пеня у розмірі 37 988,57 грн.; три проценти річних у розмірі 4 251,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 22 577,83 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено у ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 439 445,87 грн.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача проти позову з огляду на таке.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи містять підписані з боку відповідача договір поставки №2210/24-1 від 22.10.2024, специфікацію № 1 до вказаного договору, видаткову накладну №13 від 22.10.2024 та акт приймання-передачі №11 від 22.10.2024.

Тобто, відповідно до умов договору та оформлених і підписаних, в тому числі зі сторони відповідача специфікації, видаткової накладної та акту приймання-передачі в яких вказано суму переданого позивачем і отриманого відповідачем товару, останній був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за отриманий ним товар. Обставин щодо неможливості відповідачем здійснення оплати за отриманий товар судом не встановлено.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Відповідно до акту приймання-передачі №11 від 22.10.2024, пшениця фізичною вагою 102,315 тон, вологістю 14,5%, смітною домішкою 2%, зерновою домішкою 8% прийнята як покупцем ПП "Янтар-21", передана продавцем ТОВ "Агрокомерц 2012" й така передача товару засвідчена зберігачем - директором ПП "Янтар-21". Відповідачем за договором поставки №2210/24-1 від 22.10.2024 придбано та отримано від позивача товар, який зберігався відповідачем за договором зберігання №05/07-1 від 05.07.2024 та додатковою угодою №1 від 01.09.2024. При цьому, якість товару визначалася на момент переоформлення 22.10.2024 його власності за новим власником ПП "Янтар-21".

Як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суд у постанові від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У матеріалах справи наявні платіжні інструкції про часткову оплату відповідачем поставленого позивачем товару, зокрема й платіжна інструкція №78 від 03.03.2025 на суму 20 000,00 грн про оплату за договором №2210/24-1 від 22.10.2024, яка проведена відповідачем після отримання претензії позивача.

Натомість, листування між сторонами, зокрема, звернення та/або претензії відповідача до позивача з приводу не надання останнім рахунку-фактури та сертифікату на товар та затримання внаслідок цього відповідачем оплати поставленого (згідно п. 3.2 договору) матеріали справи не містять.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж Кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище по тексту рішення, згідно п. 4.3 договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань з оплати на покупця накладається пеня в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати.

У п. 4.5 договору, сторони домовились, що термін позовної давності зі стягнення неустойки за цим договором встановлюється у три роки згідно зі ст. 259 ЦК України, а період, за який нараховуються штрафні санкції, встановлюється в один рік.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за положеннями статей 253, 254 ЦК України, день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду прострочення.

Перевіривши розрахунок пені та трьох процентів річних, здійснений позивачем суд вважає його частково необґрунтованим, оскільки позивачем безпідставно включено до періоду нарахування дні фактичної сплати коштів - 27.11.2024, 29.11.2024, 13.12.2024, 24.12.2024 та 03.03.2025.

Отже, за розрахунком суду, обґрунтований розмір пені становить 37 357,79 грн, трьох процентів річних - 4 043,47 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

За розрахунком суду, проведеним за допомогою Калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга360, обґрунтований розмір інфляційних нарахувань становить 17 065,26 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позов ТОВ "Агрокомерц 2012" підлягає частковому задоволенню.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

06.05.2024 до суду від позивача надійшла заява, в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У позовній заяві позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу становить 20 000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер серії АХ №1245445 від 11.03.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1292 від 16.05.2005, договір про надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 07.03.2025, укладений між адвокатом Чаричанською І.Ю. та ТОВ "Агрокомерц 2012", детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт №1 приймання передачі наданих послуг адвокатом за угодою про надання правничої допомоги від 07.03.2025, рахунок-фактура №002/25 від 07.03.2025 за надання правничої допомоги, платіжна інструкція №43 від 10.03.2025 на суму 20 000,00 грн.

Дослідивши зазначені докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне встановити розмір судових витрат ТОВ "Агрокомерц 2012" на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. та з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України (часткове задоволення позову), з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 19 748,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610 - 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Янтар-21" (61009, м. Харків, вул. Силікатна, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц-2012" (61165, м. Харків, вул. Космічна, 21, оф. 913, ) - 439 445,87 грн заборгованості, 37 357,79 грн пені, 4 043,47 грн три проценти річних, 17 065,26 грн інфляційних втрат, 5 974,97 грн судового збору та 19 748,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомерц-2012" (61165, м. Харків, вул. Космічна, 21, оф. 913, ).

Відповідач - Приватне підприємство "Янтар-21" (61009, м. Харків, вул. Силікатна, 13, ).

Повне рішення підписано 29 травня 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова