ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025м. ДніпроСправа № 904/676/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ліненка Романа Станіславовича, м. Дніпро

про стягнення сплачених грошових коштів за непоставлений товар

Суддя Красота О.І.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ліненка Романа Станіславовича і просить суд стягнути суму основного боргу у розмірі 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач на підставі виставленого Відповідачем рахунку № ФР-0042 від 31.10.2024 сплатив останньому 17 000,00 грн. Однак Відповідач не поставив товар на суму 17 000,00 грн., передплату не повернув.

Ухвалою суду від 21.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзив на позов до суду не надав, ухвалу суду від 21.02.2025 про відкриття провадження у справі направлено за його місцезнаходженням згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 20), що підтверджується конвертом АТ "Укрпошта", повернутим відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 24-27).

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Справу відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглянуто судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2024 Фізична особа-підприємець Ліненко Роман Станіславович (далі Відповідач, Постачальник) виставив Товариству з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." (далі Позивач, Покупець) рахунок на оплату № ФР-0042 від 31.10.2024 на суму 17 000,00 грн. за соняшникову олію технічну у кількості 500 л.

01.11.2024 Позивач на підставі виставленого Відповідачем рахунку № ФР-0042 від 31.10.2024 сплатив останньому 17 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 41 від 01.11.2024.

Проте, як зазначає Позивач, у період з 01.11.2024 по 24.12.2024 товар Відповідачем не був поставлений.

24.12.2024 Позивач надіслав Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-7 від 23.12.2024 щодо виконання зобов`язань, в якій вимагав на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги поставити на адресу: Житомирська область, с. Старий Любар, вул. Перемоги, 1, оплачений товар, а у випадку неможливості поставки, у той самий термін повернути сплачену суму передплати у розмірі 17 000,00 грн.; надати письмову відповідь на вимогу з обгрунтуванням своєї позиції щодо невиконання зобов`язання.

Однак вказане поштове повідомлення було повернуто Позивачу відділенням поштового зв`язку 10.01.2025 з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

22.01.2025 Позивач надіслав Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-8 від 20.01.2025 про повернення коштів у розмірі 17 000,00 грн. Позивач зазначив, що, надіславши Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-7 від 23.12.2024, вчинив необхідні дії, спрямовані на зобов`язання Відповідача виконати поставку товару. Проте, товар не поставлено, жодних первинних документів щодо підтвердження факту виконання зобов`язання з поставки товару сторонами не оформлено та не підписано. За таких обставин, актуальність поставки замовленого товару втрачена, а Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та безпідставно утримує грошові кошти Позивача, що надає останньому право відмовитись від поставки товару і вимагати повернення сплачених за товар коштів. Тому Позивач вимагав протягом 5 календарних днів з моменту отримання цієї претензії повернути Позивачу попередню оплату у розмірі 17 000,00 грн.; надати письмову відповідь на вимогу з обгрунтуванням своєї позиції щодо невиконання зобов`язання.

Проте вказане поштове повідомлення було повернуто Позивачу відділенням поштового зв`язку 07.02.2025 з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Відповідач попередню оплату у розмірі 17 000,00 грн. не повернув, що і є причиною виникнення спору.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України договір між двома сторонами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Однак, згідно зі ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, за приписами з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склались на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, судом встановлено, що сторони не визначили строку (терміну) поставки товару Відповідачем.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказувалось вище, 24.12.2024 Позивач надіслав Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-7 від 23.12.2024 щодо виконання зобов`язань, в якій вимагав на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги поставити на адресу: Житомирська область, с. Старий Любар, вул. Перемоги, 1, оплачений товар, а у випадку неможливості поставки, у той самий термін повернути сплачену суму передплати у розмірі 17 000,00 грн.; надати письмову відповідь на вимогу з обгрунтуванням своєї позиції щодо невиконання зобов`язання.

Однак вказане поштове повідомлення було повернуто Позивачу відділенням поштового зв`язку 10.01.2025 з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

З огляду на положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, Відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк до 17.01.2025 включно, а у випадку неможливості поставки, у той самий термін повернути сплачену суму передплати у розмірі 17 000,00 грн.

До того ж, 22.01.2025 Позивач надіслав Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-8 від 20.01.2025 про повернення коштів у розмірі 17 000,00 грн. Позивач зазначив, що, надіславши Відповідачу претензію-вимогу за № 23.12/24-7 від 23.12.2024, вчинив необхідні дії, спрямовані на зобов`язання Відповідача виконати поставку товару. Проте, товар не поставлено, жодних первинних документів щодо підтвердження факту виконання зобов`язання з поставки товару сторонами не оформлено та не підписано. За таких обставин, актуальність поставки замовленого товару втрачена, а Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та безпідставно утримує грошові кошти Позивача, що надає останньому право відмовитись від поставки товару і вимагати повернення сплачених за товар коштів. Тому Позивач вимагав протягом 5 календарних днів з моменту отримання цієї претензії повернути Позивачу попередню оплату у розмірі 17 000,00 грн.; надати письмову відповідь на вимогу з обгрунтуванням своєї позиції щодо невиконання зобов`язання.

Проте вказане поштове повідомлення було повернуто Позивачу відділенням поштового зв`язку 07.02.2025 з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За приписами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що доказів повернення суми передплати у розмірі 17 000,00 грн. матеріали справи не містять, відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України у Позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати від Відповідача, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив товар, тому позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 17 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Відповідача.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п. 8.23).

Враховуючи, що Позивачем позовну заяву подано через підсистему "Електронний суд", він повинен був сплатити судовий збір за її подання у розмірі 2 422,40 грн. (3 028,00 грн. * 0,8).

Разом з тим, при зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 159256 від 18.02.2025.

Отже, судом встановлена переплата Позивача судового збору у розмірі 605,60 грн., яка може бути повернута останньому з Державного бюджету України за умови відповідного клопотання з цього приводу на підставі ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ліненка Романа Станіславовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." (01001, м. Київ, вул. Десятинна, будинок 4/6, поверх 3, кабінет 34-А, ідентифікаційний код в ) суму основного боргу у розмірі 17 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

28.05.2025