ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2611/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: С.С. Литвиненко,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: В.В. Сонько,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024, повний текст складено 16.12.2024

у справі №916/2611/24

за позовом Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича

до відповідачів:

1) Приватного підприємства "Кристал-П";

2) Приватного підприємства "КСД БУД",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання договору недійсним, витребування майна, відновлення запису про державну реєстрацію права власності,-

суддя суду першої інстанції: М.Б. Сулімовська

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий Литвиненко Сергій Сергійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Кристал-П" та Приватного підприємства "КСД БУД", в якій просив:

-визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 07 липня 2020 року, який укладено між Приватним підприємством "Кристал-П" та Приватним підприємством "КСД-БУД" про відчуження на користь останнього адміністративно-складського комплексу, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68 на земельній ділянці площею 0,1743 га з кадастровим №:01:001:0596, яка не є власністю продавця та використовується ним за договором оренди, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А;

-застосувати наслідки недійсності правочину шляхом витребування з чужого незаконного володіння на користь Приватного підприємства "Кристал-П" нерухоме майно, а саме: адміністративно-складський комплекс, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68;

-відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності Приватного підприємства "Кристал-П" на нерухоме майно, а саме: адміністративно-складський комплекс, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68, здійснений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час виконання повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" арбітражним керуючим було виявлено заборгованість на загальну суму 1564746,59 грн, яка виникла у Приватного підприємства "Кристал-П" у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію у листопаді 2019 та у лютому 2020 року за укладеним між ТОВ "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" та ПП "Кристал-П" договором від 01.01.2019 №37497582 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Водночас, розпорядником майна було з`ясовано, що 07 липня 2020 року Приватне підприємство "Кристал-П", в особі директора підприємства Пулі Олени Володимирівни, уклало спірний договір купівлі-продажу з Приватним підприємством "КСД-БУД", в особі директора Пулі Валерія Миколайовича.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах - є чоловіком та дружиною. Арбітражний керуючий звертає увагу на той факт, що Приватне підприємство "Кристал-П" вчинив умисні дії, щоб уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, а саме, майно Приватного підприємства "Кристал-П" було відчужене за договором купівлі-продажу Приватному підприємству "КСД-БУД".

Таким чином, на переконання арбітражного керуючого, відчуження майна Приватного підприємства "Кристал-П" відбулося на користь пов`язаної особи (родича), за наявності значної непогашеної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" після пред`явлення до Приватного підприємства "Кристал-П" позову про стягнення заборгованості. Наведене, на думку позивача свідчить, що Приватне підприємство "Кристал-П" діяло недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення за судовим рішенням на майно боржника.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд вказав, що приймаючи до уваги відсутність обставин припинення на стадії розпорядження майном повноважень керівника боржника (його органу управління) та визначений розпорядником майна боржника предмет спору у даній справі як вимогу про визнання недійсним договору, укладеного між третіми особами, стороною якого не є боржник, в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", така вимога заявлена особою (розпорядником майна Литвиненком С.С.), яка не наділена у справі про банкрутство на стадії розпорядження майном такими повноваженнями.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами не порушено прав позивача, оскільки останнім не доведено перед судом належними та допустимими доказами що його право якимось чином порушено та не доведено, що позивач є особою, яка наділена у справі про банкрутство на стадії розпорядження майном повноваженнями щодо пред`явлення позову про визнання недійсним договору, укладеного між третіми особами, стороною якого не є боржник.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, арбітражний керуючий Литвиненко Сергій Сергійович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції взагалі не відобразив в тексті рішення та не надав жодної оцінки тій обставині, що оспорюваний договір був укладений 07.07.2020. Внаслідок укладення спірного договору із власності відповідача-1 вибув єдиний об`єкт права власності. При цьому, 27.05.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі №923/486/20 про стягнення з відповідача-1 на користь позивача боргу. Тобто, оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між прямо та безпосередньо пов`язаними особами, укладений чітко напередодні судового засідання про стягнення боргу. На думку скаржника, це беззаперечно свідчить про умисел відповідачів уникнути виконання судового рішення. При цьому, Господарський суд Одеської області вказані обставини взагалі проігнорував.

Також скаржник зауважує, що Господарський суд Одеської області повністю проігнорував той факт, що 31.05.2023 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» через неможливість виконання наказу від 13.10.2021 року у справі №923/486/20 через те, що у боржника, Приватного підприємства «Кристал-П», майно відсутнє.

На переконання апелянта, критеріями для кваліфікації договору як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості; майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Однак, суд першої інстанції вказані доводи позивача проігнорував.

Скаржник зауважує, що відповідно до правових висновків, викладених судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 02.02.2022 у справі № 922/1474/21, фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника

Враховуючи викладене, апелянт виснує, що діючи в інтересах боржника, з метою задоволення вимог кредиторів, розпорядник майна Литвиненко С.С. повністю має право висувати відповідні позовні вимоги, спрямовані на поновлення прав боржника на майно та грошові кошти, які незаконно утримуються третіми особами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" також не погодилось з ухваленим рішенням суду та звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" аналогічні доводам апеляційної скарги арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

У відзивах на апеляційні скарги Приватне підприємство "КСД БУД" заперечує проти їх задоволення та просить оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Відповідач погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що позовні вимоги у даній справі заявлені особою (розпорядником майна Литвиненком С.С.), яка не наділена у справі про банкрутство на стадії розпорядження майном такими повноваженнями, а доводи апеляційної скарги не спростовують вказаний висновок суду та ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником норм Кодексу.

Відповідач також погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є самостійною та достатньою підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову та, що в суду відсутній обов`язок надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій.

Крім цього, відповідач звертає увагу суду, що відчуження нерухомого майна, яке належало ПП «Кристал П», було здійснено не з метою уникнення звернення стягнення за судовим рішенням на майно боржника, як стверджують позивач та третя особа. Так, станом на липень 2020 року в ПП «Кристал-П» існувала суттєва кредиторська заборгованість, у зв`язку з чим власником підприємства було прийняте рішення про продаж активів підприємства з метою погашення заборгованості.

Відповідач зазначає, що під час посвідчення спірного договору купівлі-продажу повноваження представників сторін були перевірені нотаріусом, також нотаріусом було перевірено наявність обтяжень нерухомого майна, яке відчужувалось. На день укладення договору адміністративно-складський комплекс, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Кости Хетагурова, буд. 68, та належав ПП «Кристал-П», не перебував під арештом, забороною на відчуження або іншим обтяженням. Таким чином, перешкоди для відчуження вказаного об`єкта нерухомості були відсутні.

Окремо відповідач наголошує, що відповідно до ст. 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому, ні арбітражний керуючий ні ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» не є та не були власниками адміністративно-складського комплексу, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Кости Хетагурова, буд. 68.

Також відповідач зазначає, що на день звернення позивача з даним позовом до суду строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.07.2020 та з похідними вимогами сплинув, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 автоматичний розподіл апеляційної скарги Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 автоматичний розподіл апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 для розгляду апеляційної скарги Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.01.2025 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2611/24. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

28.01.2025 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2611/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 залишено без руху. Встановлено скаржнику строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення наступних недоліків: надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8720,64 грн.

Іншою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24. Встановлено учасникам справи строк до 20.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 20.02.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 призначено на 20.03.2025 об 11:00 год.

11.02.2025 від Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

20.02.2025 від Приватного підприємства "КСД БУД" надійшли відзиви на апеляційні скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24. Встановлено учасникам справи строк до 07.03.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 07.03.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 об`єднано з апеляційним провадженням за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24. Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича постановлено розглянути одночасно з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" у судовому засіданні 20.03.2025 об 11:00.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 задоволено відповідні заяви арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

07.03.2025 від Приватного підприємства "КСД БУД" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи та з метою повідомлення Приватного підприємства "Кристал-П" про апеляційний розгляд справи для надання йому можливості реалізувати права, передбачені ГПК України, в судовому засіданні, яке відбулось 20.03.2025, протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому засіданні до 17.04.2025 о 10:30, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 20.03.2025.

Між тим, судове засідання, призначене на 17.04.2025, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Колоколова С.І. з 02.04.2025 по 01.05.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025, зокрема, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/2611/24 відбудеться 22.05.2025 о 10:30, задоволено відповідну заяву Приватного підприємства "КСД БУД" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

При визначенні дати судового засідання у даній справі колегією суддів враховувалось наступне.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційних скарг із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судова колегія постановила розглянути вказані апеляційні скарги у розумний строк.

14.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 22.05.2025 з`явились арбітражний керуючий Литвиненко С.С. та представник Приватного підприємства "КСД БУД".

Інші учасники справи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши присутніх представників, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзивів на них, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2023 відкрито провадження у справі №916/3630/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 27.05.2020 відкрито провадження у справі №923/486/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" до відповідача Приватного підприємства "Кристал-П".

08.12.2020 по вказаній справі ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 вересня 2021 року по справі №923/486/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" до відповідача Приватного підприємства "Кристал-П" скасовано рішення Господарського суду Херсонської області від 08.12.2020 у справі №923/486/20 та задоволено у повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 1464549,26 грн., 8283,11 грн. 3% річних, 68590,10 грн. пені.

Отже, вказаними судовими рішеннями встановлено заборгованість Приватного підприємства "Кристал-П" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія".

07.07.2020 Приватне підприємство "Кристал-П" (продавець), в особі директора підприємства Пулі Олени Володимирівни, уклало Договір купівлі-продажу з Приватним підприємством "КСД-БУД" (покупець), в особі директора Пулі Валерія Миколайовича, за умовами якого Приватне підприємство "Кристал-П" передає у власність Приватному підприємству "КСД-БУД" адміністративно-складський комплекс, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68 на земельній ділянці площею 0,1743 га з кадастровим №:01:001:0596, яка не є власністю продавця та використовується ним за договором оренди.

Балансова вартість майна, згідно з п. 2.2. Договору купівлі-продажу, складає 1243500 грн.

04.06.2024 адвокатом Михайленко Валерією Володимирівною направлено на адресу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо складання актового запису про шлюб між Пуля Валерієм Миколайовичем та Пуля Оленою Володимирівною.

Листом від 06.06.2024 Мін`юстом надано відповідь, згідно якої зазначено, що при перевірці даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено запис про шлюб на Пулю Валерія Миколайовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 27.12.2018 №1553 Херсонським міським відділомдержавної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно інформації про виконавче провадження №67229633, відкритого на підставі наказу від 14.09.2021 №923/486/20, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з невиявленням у боржника майна та коштів на рахунках. Вказана обставина не заперечується сторонами.

Зазначаючи, що правочин, укладений між відповідачами, є фраудаторним, вчинений Приватним підприємством "Кристал-П" на шкоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" з метою уникнення виконання рішення суду та сплати заборгованості, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

Місцевий господарський суд у задоволенні позову відмовив, вказавши, що відповідачами не порушено прав позивача, оскільки останнім не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що його право якимось чином порушено та не доведено, що позивач є особою, яка наділена у справі про банкрутство на стадії розпорядження майном повноваженнями щодо пред`явлення позову про визнання недійсним договору, укладеного між третіми особами, стороною якого не є боржник.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Так, суд першої інстанції встановив, що позивач не є стороною спірного правочину, однак, звернувшись із позовом у цій справі до суду про визнання відповідного договору недійсним зазначає, що є заінтересованою особою.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2022 року у справі №912/2007/18, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

Крім того, під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2023 відкрито провадження у справі №916/3630/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч.1 ст.6 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Частиною першою ст.44 Кодексу визначено, що під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

За приписами ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.

Відповідно до ч.9 ст.44 Кодексу, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

З огляду на зазначене, Кодекс України з процедур банкрутства надає право розпоряднику майна арбітражному керуючому на звернення до господарського суду з позовом щодо визнання недійсними правочинів.

Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо того, що на стадії розпорядження майном законодавець чітко визначив повноваження розпорядника майна щодо звернення з вимогами про визнання недійсними угод (правочинів) укладених боржником, однак не наділив його повноваженнями щодо заявлення вимог про визнання недійсними договорів, укладених між третіми особами, в яких боржник не є стороною, є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному тлумаченні судом частини 9 статті 44 Кодексу, з огляду на те, що формулювання «у тому числі укладених боржником» є вужчим поняттям та охоплюється формулюванням «розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів».

Як вже зазначалось, судовими рішеннями по справі №923/486/20 встановлено заборгованість Приватного підприємства "Кристал-П" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" в розмірі 1464549,26 грн., 8283,11 грн., 68590,10 грн.

Вказана заборгованість залишалась непогашеною.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, кошти та майно, на яке можна звернути стягнення, у Приватного підприємства "Кристал-П" відсутні.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" є заінтересованою особою, яка наділена правом оспорювати спірний договір купівлі-продажу.

Між тим, як вже зазначалось щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" відкрито провадження у справі про банкрутство та введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

Відтак, розпорядник майна арбітражний керуючий Литвиненко Сергій Сергійович, звертаючись до суду із даним позовом, діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія", а отже, наділений правом на звернення до суду саме з такими позовними вимогами.

Як зазначено позивачем у позові, він посилався, що спірний договір укладено не лише всупереч положенням статті 203, 215 ЦК України, але також, що підставою для визнання недійсним спірного договору є недотримання сторонами договору положень статті 3 та 13 ЦК України.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.

У постанові від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19) предметом судового розгляду справі був позов не сторони правочину в межах справи про банкрутство про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, який обґрунтовано, зокрема, вчиненням боржником до відкриття провадження у справі про його банкрутство фраудаторного правочину.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) щодо суті позовних вимог дійшла таких висновків.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі тощо);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Слід звернути увагу, у контексті цього спору, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16:

"Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 08/794/19 (905/1646/17), від 28.07.2022 у справі №902/1023/19(902/1243/20)).

Таким чином, фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення з позовом про визнання недійсними правочинів на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Водночас, категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Так, у даній справі колегією суддів вбачається наявність критеріїв фраудаторності договору купівлі-продажу від 07 липня 2020 року, який укладено між Приватним підприємством "Кристал-П" та Приватним підприємством "КСД-БУД" про відчуження на користь останнього адміністративно-складського комплексу, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68.

Вказані критерії проявляються, зокрема, у наступному.

Так, спірний договір купівлі-продажу укладений відповідачами 07.07.2020, тобто менше ніж через два місяці після відкриття провадження у справі №923/486/20 про стягнення з Приватного Підприємства «Кристал-П» заборгованості у розмірі 1564746,59 грн. При цьому, відповідач відчужив вказане вище нерухоме майно, знаючи, що інше майно у нього відсутнє, а відтак, у випадку задоволення позову виконання зобов`язання по вказаній справі буде неможливим. Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про наявність ознак фраудаторності правочину, що зокрема, підтверджується тим, що у подальшому, під час виконавчого провадження, виконання наказу про стягнення з Приватного Підприємства «Кристал-П» коштів виявилося неможливим у зв`язку з відсутністю у останнього майна та коштів.

Крім того, як встановлено апеляційним господарським судом, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (директор ПП «Кристал-П») та Пуля Валерій Миколайович (директор ПП «КСД-БУД») перебувають у родинних відносинах - є чоловіком та дружиною. Тобто, майно Приватного підприємства "Кристал-П" було відчужене за договором купівлі-продажу Приватному підприємству "КСД-БУД" на користь пов`язаної особи (родича).

Отже, критеріями для кваліфікації договору як фраудаторного у даній справі є: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості; майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Доводи відповідача, що відчуження нерухомого майна, яке належало ПП «Кристал П», було здійснено не з метою уникнення звернення стягнення за судовим рішенням на майно боржника, оскільки станом на липень 2020 року в ПП «Кристал-П» існувала суттєва кредиторська заборгованість, у зв`язку з чим власником підприємства було прийняте рішення про продаж активів підприємства з метою погашення заборгованості колегією суддів оцінюються критично, оскільки на підтвердження заборгованості, про яку зазначає відповідач, не надано жодних доказів, як і не надано доказів, що грошові кошти, отримані внаслідок відчуження спірного нерухомого майна були направлені на погашення такої заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів виснує про задоволення позову в частині визнання недійсним спірного договору купівлі продажу на підставі пункту 6 статті 3 ЦК України, частини третьої статті 13 ЦК України, частини першої статті 203 ЦК України та статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У пунктах 66, 67, 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 викладено такі висновки:

"За змістом абзацу першого частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України).

За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України).

Отже, Цивільний кодексу України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: (1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України); (2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього Кодексу)".

Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 918/862/22, від 26.01.2022 у справі № 924/637/20 викладено уточнюючий висновок про те, що правило статті 216 Цивільного кодексу України застосовується виключно до сторін правочину, а двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позовна вимога про витребування з чужого незаконного володіння на користь Приватного підприємства "Кристал-П" нерухомого майна, а саме: адміністративно-складський комплекс, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68 також підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням недійним спірного договору купівлі-продажу.

Щодо позовної вимоги про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності Приватного підприємства "Кристал-П" на спірне нерухоме майно колегія суддів зазначає наступне.

Якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц), то застосовуються способи захисту прав, які приводять до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад, віндикаційний позов; позов про примусове виконання обов`язку в натурі, зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ; позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину; позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала.

Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування (повернення, стягнення) нерухомого майна. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати від 01.03.2023 року у справі №522/22473/15-ц.

Тобто, у даному випадку, позовна вимога про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності не є належним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки задоволення позовної вимоги про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до реєстру.

З приводу строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на час розгляду цієї справи.

З огляду на викладене, строк позовної давності у даній справі не сплив.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 04.12.2024 у справі №916/2611/24 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

1.Позов Арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича задовольнити частково.

2.Визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 07 липня 2020 року, укладений між Приватним підприємством "Кристал-П" (, 73024, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Кременчуцька, будинок 19) та Приватним підприємством "КСД-БУД" (, 54037, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Приміська, будинок 62-А) про відчуження на користь останнього адміністративно-складського комплексу, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68 на земельній ділянці площею 0,1743 га з кадастровим №:01:001:0596.

3.Витребувати з чужого незаконного володіння Приватного підприємства "КСД-БУД" (, 54037, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Приміська, будинок 62-А) на користь Приватного підприємства "Кристал-П" (, 73024, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Кременчуцька, будинок 19) нерухоме майно, а саме: адміністративно-складський комплекс, який в цілому складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А загальною площею 201 кв.м, склад літ. Б загальною площею 83 кв.м, склад літ. Д загальною площею 445,3 кв.м, адміністративно-офісна будівля літ. Е загальною площею 900,4 кв.м, ворота № 1,3, огорожа № 4, вимощення І, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Хетагурова Кости, будинок 68.

4.У задоволенні решти позову відмовити.

5.Стягнути з Приватного підприємства "КСД-БУД" (, 54037, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Приміська, будинок 62-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" (, 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 178) 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/ грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

6.Стягнути з Приватного підприємства "Кристал-П" (, 73024, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Кременчуцька, будинок 19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" (, 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 178) 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/ грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.»

3.Стягнути з Приватного підприємства "КСД-БУД" (, 54037, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Приміська, будинок 62-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" (, 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 178) 5813/п`ять тисяч вісімсот тринадцять/ грн 76 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг.

4.Стягнути з Приватного підприємства "Кристал-П" (, 73024, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Кременчуцька, будинок 19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" (, 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 178) 5813/п`ять тисяч вісімсот тринадцять/ грн 76 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг.

5.Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.05.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький