ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. Cправа № 902/304/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни

за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3", 69013, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Загорська, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи 25477298

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Монтажна Фірма "Еталон-Буд", 21021, Вінницька область, Вінницький район, вулиця 600-річчя, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 41925143

про стягнення 865 979,33 гривень

за участю представників:

від позивача адвокат Ємельянова О.О., згідно ордеру

від відповідача адвокат Шур О.В., згідно ордеру

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 18.03.2025 надійшла позовна заява № б/н від 18.03.2025 (вх. № 326/25 від 18.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Монтажна Фірма "Еталон-Буд" про стягнення 865 979,33 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про купівлі-продажу № 14/08/23 від 14.08.2023.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 24.03.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 902/304/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17 квітня 2025 року об 11:30 год.

07.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 07.04.2025 (вх. № 01-34/3602/25) у якому останній підтвердив наявність зобов`язань зі сплати заборгованості за договором про купівлі-продажу № 14/08/23 від 14.08.2023 у розмірі 865 979,33 гривень, клопотав прийняти відзив та надати час для мирного врегулювання спору.

16.04.2025 від відповідача надійшло клопотання № б/н від 16.04.2025 (вх. № 01-34/4004/25) про відкладення розгляду справи.

У судовому засідання 17.04.2025 судом оголошено про надходження від ТОВ "Будівельно-Монтажна Фірма "Еталон-Буд" клопотання № б/н від 16.04.2025 (вх. № 01-34/4004/25) у якому відповідач зазначив, що з метою мирного врегулювання судового спору у справі № 902/304/25 товариство клопоче про перенесення розгляду справи на іншу дату та надання часу для мирного врегулювання спору.

Представник позивача заперечив щодо відкладення розгляду справи, зазначив про відсутність переговорного процесу між сторонами щодо мирного врегулювання спору.

З урахуванням наведеного, за відсутністю інших підстав для відкладення чи оголошення перерви у підготовчому засіданні визначених статтею 183 ГПК України та зважаючи, що сторони не позбавлені права урегулювати спір на будь-якій стадії судового розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою від 17.04.2025 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/304/25, призначено справу № 902/304/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 15.05.2025 об 11:30 год.

На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні 15.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив при розподілі судових витрат врахувати визнання позову відповідачем та повернути позивачу 50% судового збору, про що подав відповідну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд встановив, що відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив про підтверження ним наявної заборгованості перед позивачем у розмірі 865 979,33 гривень підписано керівником відповідача. Вказаний відзив відповідачем подано 07.04.2025, тобто до початку розгляду справи по суті. Заяву про визнання позову у повному обсязі підписано від імені відповідача представником відповідача адвокатом Шур О.В. Суд перевірив повноваження осіб, що підписали відзив та заяву про визнання позову згідно з відомостями, наявними у матеріалах справи. Судом не виявлено обмежень представників відповідача на вчинення відповідних процесуальних дій.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Матеріали справи не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про ухвалення у справі №902/304/25 судового рішення.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 15.05.2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення в межах цього судового засідання.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення сторони не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Монтажна Фірма "Еталон-Буд" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі - продажу № 14/08/23 (далі - договір) (т. 1 а.с. 4-8).

Згідно з пунктом 1.1. договору продавець зобов`язується передати у власність покупця гранітно-щебеневу продукцію (надалі іменується - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2. договору вид (найменування), одиниці виміру та кількість товару, що підлягає передачі за цим договором, визначаються сторонами та відображаються в рахунках-фактурах, видаткових накладних та специфікаціях.

За умовами пункту 1.3. договору обсяги придбання товару можуть бути змінені залежно від реальних потреб. Остаточна кількість товару, що підлягає продажу за цим договором визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього договору. Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами самостійно визначає загальну кількість заявок на продаж товару, та відповідно загальну кількість товару, що підлягає продажу відповідно до умов цього договору та не зобов`язаний замовляти товар на всю суму, визначену сторонами як загальна сума договору.

Пунктами 3.1., 3.2 договору визначено, що ціна кожної партії товару визначається в рахунку-фактурі та узгоджується попередньо з покупцем в кількості та в асортименті та за ціною вказаними у заявці (за попередньою домовленістю). Ціна товару може змінюватись протягом строку дії цього договору.

Відповідно до пункту 3.3. договору загальна сума договору становить 10 000 000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ. Остаточно загальна сума договору складається із вартості партій товару, що були продані покупцю протягом строку дії цього договору.

Згідно з пунктом 4.1. договору покупець здійснює оплату кожної партії товару на умовах 100 % попередньої оплати.

Пунктом 4.2. сторони передбачили, що у випадку продажу товару без попередньої оплати, покупець зобов`язується оплатити за проданий товар продавцю в строк до 30.09.2023 р.

За умовами пунктів 5.1., 5.2. договору отримання товару здійснюється автотранспортом покупця шляхом самостійного вивозу. Датою продажу товару при отриманні автотранспортом шляхом самостійного вивозу вважається дата виписки видаткових накладних.

Відповідно до пункту 5.3. договору продаж товару здійснюється партіями на підставі заявок на продаж товару, які надаються продавцю за телефоном, електронною поштою або в інший зручний спосіб, та мають містити найменування, кількість, ціну, строк та інші умови продажу товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 9.1. договору).

Договір купівлі - продажу № 14/08/23 від 14.08.2023 спільно підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

14.08.2023, 09.09.2023 та 05.10.2023 сторонами договору було погоджено та підписано специфікацію № 1/01, специфікацію № 1 та специфікацію № 2 до договору купівлі - продажу № 14/08/23 від 14.08.2023, якими погоджено асортимент, кількість, ціну товару, ціну послуги вантаження на автотранспорт і зважування та які (специфікації) є невід`ємною частиною вказаного договору (т. 1 а.с. 5 (зворот), 6, 7).

05.10.2023, 30.10.2023 та 30.11.2023 між сторонами підписано додаткові угоди № 1, № 2 та № 3 до договору купівлі - продажу № 14/08/23 від 14.08.2023, за умовами яких сторонами погоджено викласти підпункт 4.2 договору купівлі-продажу № 14/08/23 від 14 серпня 2023 року в такій редакції: "4.2. У випадку продажу товару без попередньої оплати. Покупець зобов`язується оплатити за проданий товар продавцю в строк до 31.12.2023 року.".

На виконання умов договору позивачем у період з 16.08.2023 по 15.12.2023 передано, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних № 1484 від 16.08.2023 на суму 471 173,35 гривень, № 1493 від 17.08.2023 на суму 394 805,98 гривень, № 1067 від 18.08.2023 на суму 8 562,64 гривень, № 1072 від 19.08.2023 на суму 271 472,26 гривень, № 1080 від 21.08.2023 на суму 441 955,94 гривень, № 1092 від 22.08.2023 на суму 13 975,94 гривень, № 1107 від 23.08.2023 на суму 73 533,17 гривень, № 1111 від 24.08.2023 на суму 52 766,30 гривень, № 1152 від 28.08.2023 на суму 20 067,59 гривень, № 1172 від 29.08.2023 на суму 104 798,59 гривень, № 1186 від 30.08.2023 на суму 183 738,78 гривень, № 1195 від 31.08.2023 на суму 245 455,72 гривень, № 1220 від 01.09.2023 на суму 616 037,65 гривень, № 1246 від 04.09.2023 на суму 39 483,31 гривень, № 1286 від 07.09.2023 на суму 77 195,57 гривень, № 1294 від 08.09.2023 на суму 484 190,65 гривень, № 1314 від 09.09.2023 від 28 822,87 гривень, № 1323 від 11.09.2023 на суму 435 762,20 гривень, № 1374 від 18.09.2023 на суму 36 839,23 гривень, № 1381 від 19.09.2023 на суму 44 563,56 гривень, № 1522 від 05.10.2023 на суму 244 293,96 гривень, № 1527 від 9 510,17 гривень, № 1535 від 11.10.2023 на суму 174 569,29 гривень, № 1563 від 12.10.2023 на суму 120 495,91 гривень, № 1573 від 13.10.2023 на суму 732 885,71 гривень, № 1579 від 14.10.2023 на суму 137 344,90 гривень, № 1589 від 16.10.2023 на суму 149 421,37 гривень, № 1598 від 17.10.2023 на суму 400 532,80 гривень, № 1608 від 18.10.2023 на суму 169 019,60 гривень, № 1622 від 19.10.2023 на суму 280 991,44 гривень, № 1626 від 20.10.2023 на суму 258 410,87 гривень, № 1635 від 534 011,95 гривень, № 1642 від 23.10.2023 на суму 841 895,23 гривень, № 1648 від 24.10.2023 на суму 31 459,31 гривень, № 1691 від 30.10.2023 на суму 53 647,99 гривень, № 1693 від 31.10.2023 на суму 324 422,98 гривень, № 1720 від 01.11.2023 на суму 49 094,46 гривень, № 1784 від 10.11.2023 на суму 83 832,88 гривень, № 1789 від 11.11.2023 на суму 185 801,51 гривень, № 1890 від 23.11.2023 на суму 111 307,52 гривень, № 1943 від 30.11.2023 на суму 98 659,25 гривень, № 1956 від 01.12.2023 на суму 416 424,90 гривень, № 1992 від 04.12.2023 на суму 82 568,11 гривень, № 2106 від 15.12.2023 на суму 78 272,45 гривень, що загалом складає 9 614 075,86 гривень (т. 1 а.с. 9-51, 91 (зворот), 97, 98).

Обставина щодо передання позивачем та прийняття відповідачем товару (за асортиментом та кількістю зазначеним у видаткових накладних) на суму 9 614 075,86 гривень відповідачем визнається.

Як вбачається із банківських виписок відповідач у період з 19.09.2023 по 29.12.2023 здійснив часткову оплату отриманого товару (19.09.2023 - 200 000,00 гривень, 05.10.2023 - 847 785,00 гривень, 10.10.2023 - 2 385 241,10 гривень, 02.11.2023 - 200 000,00 гривень, 27.11.2023 - 2 300 000,00 гривень, 29.12.2023 - 2 815 070,43 гривень) у розмірі 8 748 096,53 гривень (т. 1 а.с 52-56 (зворот)).

З огляду на несплату відповідачем 865 979,33 гривень заборгованості за поставлений товар, позивач надіслав на адресу відповідача листа-вимогу № 8 від 13.01.2025 щодо оплати вказаної заборгованості (т. 1 а.с. 57-59).

За твердженням позивача, вартість отриманого відповідачем товару в розмірі 865 979,33 гривень відповідачем не оплачено.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 865 979,33 гривень матеріали справи не містять.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за отриманий товар позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 865 979,33 гривень заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі - продажу № 14/08/23 від 14.08.2023 року у розмірі 865 979,33 гривень, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору з оплати переданого за договором товару.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (статті 632 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар у розмірі 865 979,33 гривень належним чином не виконав.

Доказів пред`явлення відповідачем продавцю будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору матеріали справи не містять.

Виникнення заборгованості, здійснення часткових розрахунків відображено у спільно підписаних сторонами видаткових накладних, а також у наданих позивачем банківських виписках, акті звірки взаємних розрахунків за період з 14.08.2023 по 13.01.2025, розрахунку позовних вимог та станом на день розгляду у суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 865 979,33 гривень.

Наявність заборгованості у розмірі 865 979,33 гривень визнається відповідачем.

Доказів сплати заявленої до стягнення суми боргу повністю чи частково (платіжні доручення, виписки банківських установ тощо) матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за отриманий товар, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору купівлі-продажу в частині повної та своєчасної оплати за товар, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу.

Приймаючи до уваги, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, визнається відповідачем у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 865 979,33 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Позовні вимоги про стягнення 865 979,33 гривень заборгованості у відзиві відповідачем визнані у повному обсязі.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, наведені норми законодавства та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 865 979,33 гривень заборгованості за товар отриманий за договором купівлі - продажу №14/08/23 від 14.08.2023.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 4588 від 18.03.2025 року сплачено судовий збір у розмірі 10 391,75 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно вимог частини 1 статті 130 ГПК України, частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що судовий збір у сумі 5 195,87 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає поверненню заявнику з Державного бюджету України відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України та частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору у сумі 5 195,88 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) відповідно до статей 129 - 130 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Монтажна Фірма "Еталон-Буд" (21021, Вінницька область, Вінницький район, вулиця 600-річчя, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 41925143) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" (69013, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Загорська, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи 25477298) 865 979,33 гривень (вісімсот шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень, 33 копійки) заборгованості та 5 195,88 гривень (п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять гривень, 88 копійок) судових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр №3" (69013, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Загорська, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи 25477298) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5 195,87 гривень (п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять гривень, 87 копійки), що становить 50 % судового збору сплаченого ним до Державного бюджету України при поданні позову.

5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 26 травня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.