ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2025м. СумиСправа № 920/295/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Ковтуна В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/295/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС»

(проспект Праці, буд. 2Т, м. Дніпро, 49126, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ»

(вул. Іллінська, буд 100, м. Суми, 40007, )

про стягнення 229967 грн 51 коп.,

Суть спору. 27.02.2025 позивач через систему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 229967 грн 51 коп. заборгованості за Договором фінансового лізингу № APSU43315 від 25.08.2021 (з додатками), а також просить стягнути судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025, справу № 920/295/25 розподілено до розгляду судді Ковтуну Володимиру Миколайовичу.

Ухвалою суду від 28.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №920/295/25 та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

10.03.2025 копія ухвали суду від 28.02.2025 про відкриття провадження у справі №920/295/25, надіслана на адресу відповідача, що зазначена позивачем у позовній заяві, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» - вул. Іллінська, буд 100, м. Суми, 40007, була повернута відділенням поштового зв`язку на адрусу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, відповідно до інформації, що міститься в копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» є вул. Іллінська, буд 100, м. Суми, 40007 (а.с.35-36).

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 24.07.2018 у справі №906/587/17).

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не надходило.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18 у справі № 921/6/18.).

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні аргументованих заперечень щодо позовних вимог в установлений судом строк суду не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами враховуючи норму ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому судом враховано, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Господарський суд Сумської області продовжує здійснювати правосуддя. Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У місті Суми, де розташований Господарський суд Сумської області, постійно оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 23).

Відповідно до наведених приписів судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал "повітряна тривога" та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі №910/2116/21 (910/12050/21).

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Суми, постійні тривоги, та повідомлення про мінування приміщення суду, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів Сумського району та Сумської області, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Відповідно до ст. 233 ГПК України за результатами оцінки доказів, поданих сторонами судом ухвалене рішення у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

27.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (далі ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», Лізингодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» (далі -ТОВ «СТАМБУЛ-ЛАЙФ», Лізингоодержувач, Відповідач) укладено Договір фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021 (далі Договір).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування Предмет лізингу (далі «Предмет лізингу»), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в статті 14 п.14.1 цього Договору, Додатку № 1 «Специфікація та Акт приймання-передачі», а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати Щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством).

Відповідно до п. 3.2 Договору приймання Лізингоодержувачем Предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання Акту. Підписання Лізингоодержувачем Акту підтверджує в т.ч. належну якість, комплектність, справність Предмета лізингу і відповідність Предмета лізингу вимогам Лізингоодержувача та умовам Договору. З моменту підписання сторонами Акту, до Лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням Предметом лізингу (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування Предметом лізингу). З моменту підписання Акту Лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації Предмета лізингу. Ризик невідповідності Предмета лізингу цілям використання цього Предмета лізингу несе Лізингоодержувач.

Порядок розрахунків визначений статтею 4 Договору «Порядок розрахунків».

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що нарахування винагороди за користування Предметом лізингу здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості Предмету лізингу за фактичну кількість днів користування Предметом лізингу, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Розрахунок відсотків за користування Предметом лізингу здійснюється щодня з дати підписання Графіку лізингових платежів (Додаток 2) до наміченого терміну сплати відсотків та/або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків і закінчується поточною датою сплати відсотків. Розрахунок відсотків проводиться до повного повернення вартості Предмету лізингу на суму непогашеної частини вартості Предмету лізингу.

Відповідно до п.4.2 Договору усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на Транзитний рахунок. Лізингові платежі включають:

- платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Предмета лізингу згідно Графіку;

- винагороду Лізингодавцю за користування Предметом лізингу (далі «винагорода») згідно Графіку;

- винагороду за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу (далі «винагорода») згідно Графіку;

- платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням Предмету лізингу в розмірі згідно Графіку;

- платежі по відшкодуванню витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями Лізингоодержувача;

- платежі по відшкодуванню інших витрат Лізингодавця, що пов`язані з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у Лізингодавця при виконанні Договору).

Погашення Заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів, відповідно до статті 14 п.14.10 цього Договору, Графіку у Період сплати, починаючи з наступного календарного місяця за календарним місяцем, в якому був підписаний Акт. Якщо строк сплати будь-якого Щомісячного платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому неробочому (вихідному, святковому та ін.) дню (п.4.4 Договору).

Згідно з положеннями п. 6.2 Договору Лізингоодержувач зобов`язаний, у тому числі:

- сплатити Лізингодавцю платежі по відшкодуванню вартості Предмету лізингу відповідно до Графіку та статті 14 п.14.3 цього Договору (п. 6.2.1);

- сплатити Лізингодавцю винагороди за користування Предметом лізингу відповідно до Графіку та статті 14 п. 14.3 цього Договору (п. 6.2.2);

- сплатити Лізингодавцю платежі відповідно до статті 14 п.14.5 цього Договору в строки, визначені умовами Договору та /або Графіком лізингових платежів (п. 6.2.3).

Згідно з п. 8.1, для цілей Договору Подією Дефолту вважається будь-яка з наступних подій: а) затримання сплати Лізингоодержувачем Щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць; б) перевищення заборгованості більш як на 10% від вартості предмета лізингу, зазначеної в Додатку №1 «Специфікація та Акт приймання-передачі»; в) несплата Лізингоодержувачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% від вартості предмета лізингу, зазначеної в Додатку №1 «Специфікація та Акт приймання-передачі»; г) порушення Лізингоодержувачем умов щодо цільового використання предмета лізингу; ґ) предмет лізингу став недоступним для Лізингодавця внаслідок незнаходження його за останньою адресою базування; д) недотримання Лізингоодержувачем будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 7 п. 7,1 Договору; є) подання Лізингоодержувачем повідомлення про неспроможність виконати свої зобов`язання за Договором, за відсутності клопотання, поданого згідно із статтею 6 п, 6.4 п.п. 6.4.2 цього Договору або відмови у його задоволенні; є) у випадку викрадення або втрати предмета лізингу, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні; ж) у випадку, якщо предмет лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі відповідно до умов страхування предмету лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні; з) Лізингоодержувач прострочив приймання предмету лізингу на строк понад 10 (десять) календарних днів; и) інше істотне порушення Лізингоодержувачем умов цього Договору.

Для цілей підпункту «и» п. 8.1 статті 8.1 Договору, не вважається істотним лише таке порушення умов Договору, яке виключно на розсуд Лізингодавця завдало несуттєвої шкоди лізингодавцю та було усунене Лізингоодержувачем протягом 10 днів від дати настання такого порушення.

За пунктом 8.2.1. у разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу Каналами зв`язку повідомлення про настання Події Дефолту (далі «Повідомлення про Дефолт») та повернення предмета лізингу. У повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за цим договором. Повернення предмета лізингу здійснюється за адресою, вказаною у повідомленні про Дефолт. Згідно зі ст.ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, Сторони узгодили змінити умови договору, встановивши, що з дня направлення лізингодавцем Каналами зв`язку повідомлення Лізингоодержувачу (у зв`язку з малоймовірністю отримання економічних вигод від зазначеної операції) усі грошові зобов`язання Лізингоодержувача вважаються простроченими. Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати пеню на користь лізингодавця у сумі 0,08 % від загальної заборгованості за договором.

Лізингоодержувач зобов`язаний усунути Подію Дефолту негайно або незалежно від наявності Повідомлення про дефолт, за вимогою Лізингодавця негайно доставити предмет лізингу за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт, і повернути предмет Лізингу Лізингодавцю по Акту прийому передачі, який підписується Сторонами. Повернення предмету лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим Договором, усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, пов`язаних з доставкою, зберіганням та утриманнями предмету лізингу, сплати винагороди, визначеної в статті 9 п.9.7 цього Договору. В такому разі Лізингодавцем в односторонньому порядку встановлюється новий Графік. При цьому з моменту усунення Події Дефолту нарахування відсотків за користування предметом лізингу та комісії за проведення щомісячного моніторингу поновлюється, а нарахування пені, передбаченої п. 8.2.1 п. 8.2 статті 8 цього Договору припиняється (п. 8.2.2 Договору).

Якщо Предмет лізингу не був доставлений Лізингодавцю в порядку, визначеному статтею 8 п. 8.2.2 п. 8.2 цього Договору Лізингодавець самостійно здійснює доставку Предмета лізингу за адресою, вказаною у реквізитах Сторін. Витрати, пов`язані з доставкою предмета лізингу, покладаються на Лізингоодержувача. Лізингоодержувач зобов`язаний з`явитись до Лізингодавця для підписання Акту прийому-передачі та сплати Заборгованості за цим Договором. Зобов`язання Лізингоодержувача за даною статтею вважаються виконаними в момент підписання Лізингодавцем з Покупцем/Лізингоодержувачем Договору купівлі-продажу/лізингу предмета лізингу (п. 8.2.3 Договору).

Якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованість за цим Договором та повернути предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором (п. 8.2.4 Договору).

Статтею 14 Договору визначено «Істотні умови надання фінансового лізингу».

Відповідно до п. 14.1 Договору предмет лізингу та його вартість зазначені в Додатку №1 «Специфікація та Акт приймання-передачі».

Строк лізингу: 60 місяців. Починається з моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета лізингу (п. 14.2 Договору).

Згідно з п.14.3 Договору Лізингові платежі та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в собі: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно Графіку; винагороду Лізингодавцю за користування предметом лізингу згідно Графіку; винагороду за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу згідно Графіку.

Відповідно до п. 14.4 Договору період сплати: з « 20» по « 25» число кожного місяця.

Після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 63300 грн на транзитний рахунок, вказаний в п. 14.5 статті 14 Договору (п. 14.7 Договору).

Пунктом 14.10 Договору передбачено, що щомісяця в Період сплати Лізингоодержувач сплачує Щомісячний лізинговий платіж в розмірі 4540 грн та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язанні з виконання Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць.

Договір підписаний електронними підписами представників сторін.

Додатками до цього Договору, як невід`ємними його частинами, є Специфікація та Акт приймання-передачі (Додаток №1) та Графік лізингових платежів (Додаток №2).

Відповідно до Додатку №1 до Договору «Специфікація та акт приймання-передачі», Позивач передав Відповідачу: автомобіль HYUNDAI ACCENT, двигун:1396 куб. см. бензин, КПП: механічна колір: СIРИЙ, рік випуску: 2012, вартість (у т.ч. ПДВ): 211 000,00 грн. кузов №: Z94CU41CACR125835, реєстраційний №: BM6554CK (а.с. 18-19).

Відповідно до Додатку №2 до Договору «Графіку лізингових платежів» перший лізинговий платіж підлягав сплаті 25.08.2021, а останній 20.02.2024 (а.с. 20-21).

Додатки до Договору підписані електронними підписами представників сторін.

За твердженням Позивача, Відповідач в порушення умов Договору фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021 з березня 2022 припинив вносити лізингові платежі згідно графіку лізингових платежів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Позивачем у розмірі 229 967 грн 51 коп., з яких:

- відшкодування вартості предмету лізингу у сумі 66527 грн 51 коп.;

- прострочене відшкодування вартості предмету лізингу у сумі 81039 грн 65 коп.;

- прострочені відсотки за користування предметом лізингу у сумі 03 грн 27 коп.;

- прострочена комісії лізингової компанії 82397 грн 08 коп.

На підтвердження вищевказаної суми заборгованості Позивачем долучено до позовної заяви Графіком погашення, здійснених Лізингоодержувачем платежів та заборгованості за Договором фінансового лізингу за період з 01.08.2021 року по 25.02.2025 року (а.с. 10).

21.02.2025 цінним листом з описом вкладення Позивачем скеровано на адресу Відповідача за вих.№21.02.2025-1050 від 21.02.2025 повідомлення про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання Договору фінансового лізингу №APSU43315, у разі не усунення події «Дефолт» в порядку п.8.2.1, 8.2.3, 8.2.4 договору фінансового лізингу, ст.ст.212, 651 Цивільного кодексу України.

За змістом вказаного повідомлення заборгованість за договором фінансового лізингу №APSU43315 складає 229967,51 грн, у зв`язку з чим Позивач вимагає сплатити існуючу заборгованість в 10-денний строк та повернути предмет лізингу.

Поряд з цим, матеріали справи не містять відповіді ТОВ «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» на вищевказане повідомлення та/або виконання його вимог.

Станом на 25.02.2025 заборгованість Лізингоодержувача по Договору фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021 становить 229967 грн 51 коп., з яких: 66527 грн 51 коп. - відшкодування вартості предмету лізингу; 81039 грн 65 коп. - прострочене відшкодування вартості предмету лізингу; 03 грн 27 коп. - прострочені відсотки за користування предметом лізингу; 82397 грн 08 коп. - прострочена комісія лізингової компанії, що і стало підставою звернення ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до господарського суду.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.08.2021 між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» як Лізингодавцем та ТОВ «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» як Лізингоодержувачем укладено Договір фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021, положення якого регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За визначеннями, які наведені у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу це договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.806 ЦК України).

У ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право, зокрема стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства.

Лізингоодержувач зобов`язаний, серед іншого, своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі (ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Пунктом 4.2 Договору лізингу визначено склад лізингових платежів, що включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Предмета лізингу згідно Графіку; винагороду Лізингодавцю за користування Предметом лізингу згідно Графіку; винагороду за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу згідно Графіку; платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням Предмету лізингу в розмірі згідно Графіку; платежі по відшкодуванню витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями Лізингоодержувача; платежі по відшкодуванню інших витрат Лізингодавця, що пов`язані з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у Лізингодавця при виконанні Договору). Усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на Транзитний рахунок.

Згідно з п. 14.3 Договору Лізингові платежі та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в собі: платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу у розмірі згідно Графіку; винагороду лізингодавцю за користування Предметом лізингу згідно Графіку; винагороду за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу згідно Графіку.

Відповідно до п. 14.4 Договору період сплати: з « 20» по « 25» число кожного місяця.

Пунктом 14.10 Договору передбачено, що щомісяця в Період сплати Лізингоодержувач сплачує Щомісячний лізинговий платіж в розмірі 4540 грн 00 коп. та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язанні з виконання Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць.

Суми лізингових платежів, які підлягають щомісячній сплаті, сторони узгодили у Додатку №2 до Договору «Графіку сплати лізингових платежів».

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами ч.1 ст.193 ГК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується факт передачі Позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» Предмету лізингу (а.с.18-19). Натомість, відсутні докази повного виконання Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за спірним Договором фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021.

Враховуючи встановлені судом обставини та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення Відповідачем зобов`язань за вищевказаним Договором фінансового лізингу№APSU43315 від 25.08.202, з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів проведення повних розрахунків Лізингоодержувачем за вищевказаним Договором, суд доходить до висновку що позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» заборгованості в сумі 229967 грн 51 коп. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судовий збір в сумі 3449 грн. 51 коп. покладається на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАМБУЛ-ЛАЙФ» (вул. Іллінська, буд 100, м. Суми, 40007, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (проспект Праці, буд. 2Т, м. Дніпро, 49126, ) 229 967 (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 51 коп. заборгованості за Договором фінансового лізингу №APSU43315 від 25.08.2021, а також 3449 (три тисячі чотириста сорок дев`ять) грн 51 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складено та підписано суддею 23.05.2025.

Суддя В.М. Ковтун