номер провадження справи 6/43/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 Справа № 908/797/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу № 908/797/25

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6, літ. В)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)

про стягнення грошової суми.

Процесуальнідії по справі.

26.03.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх.№866/08-07/25 (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.03.2025) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення 38380,96 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДПТ, в порядку суброгації.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 26.03.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/797/25 та визначено до розгляду судді Федько О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.03.2025 у справі № 908/797/25 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач та відповідач мають зареєстровані електронні кабінети в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІКС та отримали ухвалу суду в електронному вигляді 31.03.2025.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 30.04.2025 сплив тридцятиденний строк, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення 26.05.2025.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди в порядку суброгації в сумі 38380,96 грн.

В обґрунтування фактичних підстав позову Позивач посилається на те, що між позивачем та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено сертифікат добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0004144 від 28.04.2021, за умовами якого було застраховано ризик збитків страхувальника. Застрахованим за договором транспортним засобом є Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 , 2021 року випуску.

18.09.2024 о 08.12 год. у м. Львів на вул. Джерельній, 44 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) та транспортного засобу KiaCarnival» д.н.з НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ). Постановою Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем (поліс ЕР 218036816).

Позивач вказує, що згідно рахунку-фактури №ДПС-003878 від 20.09.2024 ДП «Автотрейдінг-Львів» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 склала 38380,96 грн, у т.ч. ПДВ. Зазначає, що на підставі страхового акту від 25.09.2024 позивачем виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника у сумі 38 380,96 грн згідно платіжної інструкції №190145 від 26.09.2024. Відтак, позивач заявив до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 38380,96 грн. Крім того, просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

04.04.2025 до суду від відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі Електронний суд 03.04.2025), за змістом якого відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 31273,65 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «Атлант Плюс 2018» №21619 ДОВ ЕЗ 3018270 від 02.04.2025, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 дорівнює 0,22, який не був врахований позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування. З огляду на зазначене вважає, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 складає 31 273,65 грн. Також відповідач заперечив проти відшкодування на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, вважає їх непропорційними до предмета спору, просив зменшити такі витрати до 1000,00 грн та повернути позивачеві 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (Позивач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна»(страхувальник) було укладено Сертифікат добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0004144 від 28.04.2021 року. Згідно умов даного договору, застрахованим є транспортний засіб «Skoda Octavia A8», д.н.з НОМЕР_1 , 2021 року випуску (п. 6 Сертифікату).

Вигодонабувачем в частині добровільного страхування наземного транспорту є ТОВ «Порше Лізінг Україна» (п. 3 Сертифіката).

Строк дії договору встановлено пунктом 13 Сертифікату - з 00 год. 00 хв. 29.04.2023 до 24 год. 00 хв. 28.04.2025, франшиза 0,000%.

16.09.2024 о 08:12 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «KiaCarnival» BС0880ВН, в м.Львів по вул. Джерельній,44, не дотрималась безпечної дистанції та інтервалу, у результаті чого здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Skoda Octavia A8» НОМЕР_1 . В результаті дорожньої транспортної пригоди транспортний засіб «Skoda Octavia A8» НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_2 визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого, зокрема ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно рахунку-фактури №ДПС-003878 від 20.09.2024, наданого Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Львів» ТОВ «Порше Лізинг Україна», вартість ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia A8» НОМЕР_1 складає 33199,13 грн, ПДВ 6639,83, всього - 39838,96 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» 25.09.2024 склало страховий Акт №8, в якому позивач визнав подію страховим випадком і прийняв рішення про виплату страхового відшкодування страхувальнику ТОВ «Порше Лізинг Україна» у розмірі 38380,96 грн, з яких 32305,96 грн вартість запчастин, що підлягають заміні.

26.09.2024 позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» в розмірі 38380,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №190145 від 26.09.2024, в графі призначення платежі зазначено: «страхове відшкод. зг. дог. 245001/4098/0004144 від 28.04.2021р. без ПДВ. ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗІНГ Україна, , рах. №ДПС-00378, д.н. НОМЕР_1 ».

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Kia Carnival» державний номер НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача відповідно до полісу серії ЕР № 218036816, франшиза 0,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду майну 160 000,00 грн.

Згідно розрахунку, виконаного експертною компанією ТОВ «Атлант Плюс 2018» №21619 ДОВ ЕЗ 3018270 від 02.04.2025, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 дорівнює 0,22.

У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з відповідача суми виплаченого страхувальникові страхового відшкодування в розмірі 38 380,96 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною другоюстатті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільногоз аконодавства.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 ЦК України, об`єктом страхування можуть бути, зокрема майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати, відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Відповідно до частин 3,4 ст. 102 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.

Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).

У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.

Як встановлено судом, позивач (страховик) виконав свої зобов`язання перед страхувальником ТОВ «Порше Лізинг Україна» за Сертифікатом добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/004144 від 28.04.2021, на підставі страхового акту №8 від 25.09.2024 та заяви страхувальника, здійснив страхову виплату в сумі 38380,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №190145 від 26.09.2024.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів за Сертифікатом добровільного комплексного страхування на транспорті.

Як унормовано ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже зазначалось вище, 16.09.2024 о 08:12 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Kia Carnival» державний номер НОМЕР_2 , в м. Львові по вул. Джерельній,44 не дотрималась безпечної дистанції та інтервалу, у результаті чого здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб «Skoda Octavia A8» НОМЕР_1 , внаслідок чого завдав майнових збитків. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема за ст.124 КУпАП.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, в редакції станом на 01.01.2024, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 викладено правову позицію, що згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування (Додаток №1 до Сертифікату) свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язує дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Разом з цим, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

До позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування наземного транспорту перейшло право в тому числі пред`явити позов до відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння збитків. При цьому пред`явлення позову без попереднього звернення з вимогою, є конституційним правом позивача (в даному випадку на обрання незабороненого законом способу захисту прав і свобод).

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к, а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Таким чином, позивач не зобов`язаний звертатися безпосередньо до відповідача з вимогою виплатити матеріальне відшкодування та правомірно реалізував своє право шляхом подачі позову до суду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом протягом річного строку з дня настання дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, поліс №218036816, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО».

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3. Методики).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Пунктом 7.38 Методики визначено, що значення коефіцієнту фізичного зносу(Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;7 років - для інших легкових КТЗ.

Однак, відповідно до п. 7.39 Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є серед іншого складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)).

Ураховуючи викладене вище, оскільки згідно рахунку-фактури №ДПС-003878 від 20.09.2024, заміні на транспортному засобі «Skoda Octavia A8» НОМЕР_1 підлягають бампер, крило кузова, метизи, які є складовими частинами кузова, а вартість вказаних запчастин згідно страхового акту №8 від 25.09.2024 складає 32305,96 грн, суд доходить висновку, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу мають бути розраховані з урахуванням їх зносу.

Згідно розрахунку, виконаного експертною компанією ТОВ «Атлант Плюс 2018» №21619 ДОВ ЕЗ 3018270 від 02.04.2025, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Skoda Octavia A8 д.н.з НОМЕР_1 дорівнює 0,22.

Отже, на переконання суду, правильним є такий розрахунок страхового відшкодування: 32305,96 грн (вартість запчастин згідно страхового акту)* (1-0,22) + 6075,00 грн = 31 273,65 грн.

Таким чином позивач ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО`в сумі 31 273,65 грн.

Як зазначалося судом вище, 04.04.2025 до суду від відповідача за підписом представника за довіреністю ТДВ «СК «КРЕДО» Чарваєвої А.О., надійшов відзив, згідно якого ТДВ «СК «КРЕДО» визнає частину позовних вимог ПрАТ «СК «УНІКА»,а саме в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 31273,65 грн.

Відповідно ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

З положень ч. 4 ст. 191 ГПК України слідує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відзив, в якому зазначено про визнання позову в сумі 31273,65 грн підписано представником за довіреністю ТДВ «СК «КРЕДО» Чарваєвою А.О. Згідно довіреності у порядку передоручення від 27.03.2024, сформованої в системі «Електронний суд», генеральний директор ТДВ «СК «КРЕДО» Кривцун В.В. уповноважив в порядку передоручення Чарваєву А.О. представляти інтереси ТДВ «СК «КРЕДО» в судах України з усіма правами, які надано законом стороні по справі. Будь-яких обмежень щодо представництва не зазначено.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Представник відповідача, підписавши відзив, в якому зазначено про визнання позову, має повноваження на вчинення цих дій і його дії не суперечать інтересам ТДВ «СК «КРЕДО». Внаслідок цього суд на підставі ч. 2 ст. 46, ст. 191, ч. 6 ст. 236 ГПК України дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 31273,65грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку суброгації в сумі 31273,65 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак позов задовольняється судом частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За приписами ст. 42 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).

Ураховуючи, що відповідач у поданому відзиві до початку розгляду справи по суті визнав позов в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 31273,65 грн, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50% судового збору у розмірі 986,91 грн.

На підставі викладеного, враховуючи приписи статті 129 ГПК України та часткове задоволення позовних вимог, інша частина судового збору розрахована пропорційно задоволеним позовним вимогам ((2422,40*31273,65 / 38380,96 ) - 50%) у розмірі 986,91 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в частині 448,58 грн покладається на позивача.

Позивач за текстом позову заявив про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. На підтвердження цих витрат до позовної заяви додано копії: договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, додаткової угоди №4 від 07.01.2025 до договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, додатку №1 від 04.03.2025 до договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, розрахунку витрат на правову допомогу від 04.03.2025, рахунку №51 від 04.03.2025, платіжної інструкції №236 від 11.03.2025, акту надання послуг №51 від 26.3.2025.

За умовами договору про надання правової допомоги № 1/20ю від 31.12.2020, укладеного між Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Олександра Лисова«Еквіт», яке змінило найменування на Адвокатське бюро «ЛИСОВ2856 «ЕКВІТ», та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (клієнт), бюро за дорученням клієнта зобов`язується надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; представництво та захист клієнта в судах всіх рівнів та інстанцій; складання документів правового характеру та процесуальних документів (позовних заяв).

За умовами п.п. 4.2, 4.3, 4.5 договору, вартість наданої юридичної допомоги бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з моменту отримання клієнтом рахунку від бюро. За результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. Пунктом 6.2 визначений строк договору до 31.12.2021 р.

Додатковою угодою № 4 від 07.01.2025, сторони продовжили строк договору № 1/20ю від 31.12.2020 до 31.12.2025.

Відповідно до додатку № 1 від 04.03.2025 до вказаного договору, клієнт доручив бюро надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржника,зокрема, за справою щодо випадку 16.09.2024, сума страхового відшкодування 38380,96 грн., страхувальник ТОВ «Порше Лізинг Україна». Сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт платить фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 7000,00 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції по кожній справі.

Згідно з підписаним між сторонами за договором № 1/20ю від 31.12.2020 актом надання послуг № 51 від 26.03.2025, Адвокатське бюро «ЛИСОВ2856 «ЕКВІТ» надало, а Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» прийняло правову (правничу) допомогу у суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі № 036361 (страховий акт № 8), загальна вартість послуг за цим актом склала 7000,00 грн.

Сума 7000,00 грн сплачена позивачем на користь АБ «ЛИСОВ2856 «ЕКВІТ» згідно з платіжною інструкцією № 236 від 11.03.2025.

У матеріалах справи наявні копія ордеру серії АА № 1278640, виданого 02.02.2023 за договором № 1/20ю від 31.12.2020 АБ «ЛИСОВ2856 «ЕКВІТ», на надання правничої (правової) допомоги ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (адвокат Білоконь І.В.), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1639 від 21.05.2019, виданого Білоконь І.В.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.

За змістом пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України, до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частини перша третя статті 126 ГПК України передбачають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлює суд на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подають до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, щомають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд встановив, що заявлені витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи та підтверджуються наданими доказами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат в силу приписів частини п`ятої статті 126 ГПК України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідач у відзиві заперечив стосовно відшкодування на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зауважив, що справа розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також при виготовленні позовної заяви не вимагалось проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюються нормами ГК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, ПрАТ «СК «УНІКА» подано ряд позовних заяв до ТДВ «СК «КРЕДО» з ідентичним текстом в частині опису та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу. Просить суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1000,00 грн.

У даному випадку, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує категорію та складність справи, предмет спору, заявлену до стягнення суму, здійсненні адвокатом дії зі складення процесуальних документів у цій справі.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що ця справа не є складною, оскільки вона не містила виняткових правових питань або значного обсягу доказів; є малозначною відповідно до приписів ст. 12 ГПК України та розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. До того ж суд ураховує, що адвокатське бюро «Лисов2856 «Еквіт» здійснювало представництво позивача у аналогічних однотипних спорах, про що зазначено в додатку №1 до договору про надання правової допомоги №1-20ю від 31.12.2020. У даній справі адвокатом Білоконь І.В. надано позивачеві послуги зі складання позовної заяви про стягнення суми страхового відшкодування, розрахунок якої не є складним.

Ураховуючи наведене, керуючись критеріями співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн є надмірною. Справедливим і розумним розміром витрат на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн.

З урахуванням загальних принципів розподілу судових витрат, визначених ст. 129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог позивача, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2444,40 грн (3000,00*81,48% (відсоток задоволених позовних вимог від заявленої суми)).

Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6-В, ) 31273,65 грн (тридцять одну тисячу двісті сімдесят три гривні 65 коп.) страхового відшкодування, 986,91 грн (дев`ятсот вісімдесят шість гривень 91коп.) судового збору та 2444,40 грн (дві тисячі чотириста сорок чотири гривні 40 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6-В, ) з Державного бюджету України суму 986,91 грн (дев`ятсот вісімдесят шість гривень 91 коп.) судового збору, перерахованого за платіжною інструкцією № 000298 від 12.03.2025 на суму 2422,40 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 26.05.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько