ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 травня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/248/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянув заяву б/н від 26.05.2025 (вх. № 3841 від 27.05.2025) Фермерського господарства Калина-2008 про забезпечення позову

у справі

за позовом Фермерського господарства Калина-2008 (47854, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Городниця, вул. Сонячна, 18)

до відповідача Скалатської міської ради (47851, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Скалат, вул. Грушевського, 2)

про визнання поновленим (укладеним на новий строк) договору оренди землі від 14.03.2018.

Без виклику повноважних представників.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року через систему "Електронрий суд" Фермерське господарство Калина-2008 звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою б/н від 18.04.2025 (вх. №272 від 21.04.2025) до відповідача Скалатської міської ради про визнання поновленим (укладеним на новий строк) договору оренди землі від 14.03.2018, укладеного Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області (як орендодавцем) та Фермерським господарством «Калина-2008», шляхом визнання укладеною додаткової угоди №1 до даного договору в редакції, наведеній у прохальній частині позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області (як орендодавцем) та Фермерським господарством «Калина-2008» (як орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :01:001:1083, площею 37,0000 га, строком на 7 років.

Державна реєстрація права оренди ФГ «Калина-2008» щодо цієї земельної ділянки проведена 19.03.2018.

Пункт 12.6 договору оренди містить умову про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» Розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (за окремими винятками).

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Пункт 24 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України набрав чинності 27.05.2021.

З врахуванням вказаних обставин, земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:1083 площею 37,00 га перейшла у комунальну власність Скалатської об`єднаної територіальної громади, а розпорядником цієї земельної ділянки стала Скалатська міська рада.

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, 11.06.2019 до Державного реєстру речових прав було внесено запис №32000434 про право власності Територіальної громади в особі Скаларської міської ради щодо вказаної земельної ділянки.

Фермерським господарством Калина-2008 виконано всі вимоги Закону України «Про оренду землі» для поновлення (укладення на новий строк) договору оренди землі від 14.03.2018, а саме у січні 2025 року у листі-повідомленні № О-1083 від 27.01.2025 позивач повідомив орендодавця (відповідача) про намір поновити договірні відносини на новий строк, тобто більше ніж за місяць до закінчення строку дії договору. До зазначеного листа-повідомлення додано проект відповідної додаткової угоди до договору оренди землі.

При цьому позивач (як орендар) продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і заперечень проти поновлення договору оренди ні на протязі місяця після отримання орендодавцем проекту додаткової угоди до укладеного договору чи на протязі місяця після закінчення строку дії договору оренди від орендодавця не отримував.

04.03.2025 на сайті Скалатської міської ради за адресою в мережі Інтернет: https://skalatmr.gov.ua/documents/pro-prodovzhennya-diyi-dohovoru-orendy-zemelnoyi-dilyanky-vid-14032018-roku-ploshcheyu-370000-ha, опубліковано проект рішення Скалатської міської ради «Про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 14.03.2018 площею 37,0000 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Фермерським господарством « Калина 2008», яким передбачалось, зокрема продовжити його дію та укласти додаткову угоду до договору оренди з Фермерським господарством «Калина -2008» на вказану земельну ділянку на такий самий строк і на таких самих умовах та провести її державну реєстрацію.

Зволікання відповідача щодо вчинення дій на поновлення договору оренди стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025, позовну заяву передано на розгляд судді Шумському І.П.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.04.2025 відкрито провадження у справі №921/248/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.05.2025.

09.05.2025 через систему "Електронний суд" від Скалатської міської ради надійшов відзив на позов б/н від 09.05.2025 (вх. №3421), у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відзиві відповідачем підтверджено факт укладення 14.03.2018 договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083 площею 37,0000 га, а також звернення у січні 2025 року позивача на адресу відповідача з пропозицією щодо поновлення договору оренди на новий строк. Після завершення строку дії договору ФГ "Калина -2008" продовжило користування земельною ділянкою.

Відповідач звернув увагу на те, що у встановлений законом строк відповідач не надіслав жодного листа-повідомлення про заперечення проти поновлення договору. Тому, відповідно до ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відбулося поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах.

Опублікований 04.03.2025 на сайті Скалатської міської ради проект рішення про продовження дії договору підтверджує відсутність заперечень у відповідача щодо поновлення даного договору оренди.

21.03.2025 на сесії Скалатською міською радою проект даного рішення було розглянуто, проте проект рішення по даному питанню не набрав достатньої кількості голосів для його прийняття і, як наслідок, рішення вважається не прийнятим.

Відповідачем стверджено, що ним не порушено право позивача на укладення договору, оскільки неприйняття рішення Скалатською міською радою не є відмовою в укладенні договору.

Станом на дату подання позову, не існує юридично оформленої відмови орендодавця від поновлення договору, а проєкт рішення досі перебуває в стадії опрацювання. Тому безпідставними є твердження позивача про бездіяльність відповідача, оскільки у межах компетенції органу місцевого самоврядування триває нормальний регламентний процес розгляду цього питання.

Ухвалою суду від 22.05.2025 відкладено підготовче засідання у справі на 23.06.2025.

27.05.2025 через систему "Електронний суд" від Фермерського господарства Калина-2008 надійшла заява б/н від 26.05.2025 (вх. №3841) про забезпечення позову, шляхом:

- заборони Скалатській міській раді приймати рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083, у тому числі (але не виключно) щодо її поділу, виділу, об`єднання з іншою чи іншими земельними ділянками, а також щодо передання цієї земельної ділянки у володіння чи користування інших осіб;

- заборони державним реєстраторам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо набуття, припинення чи зміни речових прав, а також щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1083, розпорядником якої є Скалатська міська рада.

В основу обґрунтувань, наведених у заяві від 26.05.2025 про забезпечення позову позивачем вказано, що 20.05.2025 на офіційному сайті Скалатської міської ради за адресою в мережі Інтернет: https://skalatmr.gov.ua/documents/pro-nadannya-dozvolu-na vyhotovlennya-tekhnichnoyi-dokumentatsiyi-iz-zemleustroyu-shchodo-podilu-ta-18, опубліковано проект рішення Скалатської міської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з метою поділу земельної ділянки площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:1083 на території Остап`ївської сільської ради».

Зміст такого проекту рішення вказує на те, що підставою для його прийняття є пропозиція комісії з питань земельних відносин, природокористування планування території, будівництва та охорони природи.

Опублікованим 20.05.2025 проектом рішення передбачено:

« 1.Дати дозвіл виконавчому комітету Скалатської міської ради на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:1083 на території Остап`ївської сільської ради з метою поділу на 4 (чотири) ділянки: площею 12,2439 га. га.; площею 12,2141 га.,-площею 0,0496 га; площею 12,5224 га з метою подальшого розпорядження земельними ділянками.

2.Рекомендувати Скалатській міській раді звернутись в землевпорядну організацію, яка має ліцензію на виконання землевпорядних робіт, для замовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:0301 на території Остап`ївської сільської ради.

3.Технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки представити на чергову сесію міської ради для прийняття рішення про її затвердження.

4.Контроль за виконанням данного рішення покласти на постійну комісію з питань земельних відносин,природокористування,планування території,будівництва та охорони природи.»

Розгляд вказаного проекту рішення включено в порядок денний пленарного засідання 20 чергової сесії Скалатської міської ради восьмого скликання (пункт 46), яке скликано на 14:00 03 червня 2025 року, що вбачається із розпорядження Скалатського міського голови №60 від 19.05.2025.

При цьому, як вбачається із вказаного розпорядження міського голови, розгляд проекту рішення «Про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 14.03.2018 площею 37,0000 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Фермерським господарством « Калина 2008», який було опубліковано на сайті міської ради ще 04 березня 2025 року (про що зазначалось як в позові, так і у відзиві), в порядок денний пленарного засідання 20 чергової сесії Скалатської міської ради восьмого скликання, яке скликано на 14:00 03 червня 2025 року, не включено.

З наведеного вбачається, що відповідачем, незважаючи на його ж твердження про поновлення договору оренди, на підставі якого позивач користується земельної ділянкою за кадастровим номером :01:001:1083, а також про відсутність у нього заперечень проти такого поновлення, вчиняються дії, направлені на поділ цієї земельної ділянки на 4 окремі ділянки, після чого земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:1083 перестане існувати як об`єкт цивільних прав, що призведене до припинення права оренди ФГ «Калина-2008» щодо цієї ділянки, яке у нього виникло на підставі договору оренди землі, про поновлення якого на новий строк заявлено позовні вимоги.

На даний час відповідачем вчиняються дії направлені на унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, оскільки у випадку поділу спірної земельної ділянки на 4 окремі ділянки провести державну реєстрацію поновлення договору оренди землі на новий строк на підставі рішення суду стане неможливо, оскільки земельна ділянка перестане існувати як об`єкт цивільних прав і відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав щодо цієї земельної ділянки буде закритий.

Предметом спору у справі №921/248/25 є вимога позивача про визнання укладеним договору оренди на новий строк.

Із позову та заяви про вжиття заходів забезпечення позову убачається, що між сторонами виникли спірні правовідносини, за яких позивач стверджує про наявність у нього переважного права на поновлення (укладення на новий строк) договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083, які відповідач намагається обмежити та припинити. Тобто існує реальна загроза утруднення забезпечення ефективного захисту за рішенням суду, у випадку задоволення позову у даній справі.

У зв`язку із цим позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову не призведуть і не можуть призвести до спричинення збитків відповідачу. З урахуванням цієї обставини, позивач вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення.

Посилаючись на вищенаведене, Фермерське господарство Калина-2008 просить задоволити заяву про забезпечення позову.

Пунктом 3 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено можливість подачі заяви про забезпечення позову після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 140 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Керуючись ч.1 ст. 140 ГПК України та з метою дотримання процесуальних строків розгляду заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про можливість розгляду вказаної вище заяви без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вбачає підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків від відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Цей інститут є гарантією захисту та відновлення прав осіб, а отже, елементом правосуддя.

Законодавець закріпив інститут забезпечення позову у главі 10 розділу ГПК України (статті 136 - 146 цього Кодексу).

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ст. 137 ГПК України).

Отже, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

З положень пункту 4 частини 1 статті 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Згідно з ст. 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" наголошено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оскільки предметом спору у даній справі є вимога немайнового характеру, у цьому випадку, насамперед, має бути досліджено наявність такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у немайнових спорах у випадку ствердної відповіді на це питання, встановленню підлягають обставини щодо того чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду 16.10.2019 у справі №904/2285/19, від 16.03.2020 у справі №916/3245/19 та від 14.04.2021 у справі №910/11177/20.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/11678/22).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд констатує, що в даному випадку позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

Судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Тому, в даному випадку застосовуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

У справі, яка розглядається, позовні вимоги спрямовані на поновлення права позивача на переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083, площею 37,0000 га.

Після відкриття провадження у даній справі, 20.05.2025 на офіційному сайті Скалатської міської ради за адресою в мережі Інтернет: https://skalatmr.gov.ua/documents/pro-nadannya-dozvolu-na vyhotovlennya-tekhnichnoyi-dokumentatsiyi-iz-zemleustroyu-shchodo-podilu-ta-18, опубліковано проект рішення Скалатської міської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з метою поділу земельної ділянки площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:1083 на території Остап`ївської сільськоїради».

Разом з тим, розпорядженням Скалатського міського голови №60 від 19.05.2025 "Про скликання пленарного засідання 20 чергової сесії Скалатської міської ради восьмого скликання", а саме у пункті 46 включено до порядку денного пленарного засідання сесії 03.06.2025 о 14.00 питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з метою поділу земельної ділянки площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:1083 на території Остап`ївської сільської ради.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Зміст доводів заяви про забезпечення позову зводиться до того, що у випадку прийняття 03.06.2025 Скалатською міською радою рішення в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з метою поділу земельної ділянки площею 37,0000 га за кадастровим номером :01:001:1083 на території Остап`ївської сільської ради (п. 46 проекту рішення), відбудеться зміна відомостей про цю земельну у відповідних реєстрах. При умові задоволення позову у даній справі ФГ «Калина -2008» не зможе ефективно захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження і буде вимушене звертатися до суду з новими (іншими) позовами, оскільки буде позбавлене можливості зареєструвати право оренди на землю на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об єднання раніше сформованих земельних ділянок (ч. 2 ст. 79-1 ЗК України).

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок (ч.13 ст. 79-1 ЗК України).

Частиною 3 статті 79-1 ЗК України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Також, ст. 56 Закону України «Про землеустрій» вказано, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.

Враховуючи предмет і підстави позову, зміст опублікованого 20.05.2025 на офіційному сайті відповідача проекту рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання спірної земельної з метою поділу, включення питання про затвердження такої технічної документації до порядку денного пленарного засідання сесії Скалатської міської ради 03.06.2025, суд погоджується з твердженням позивача, що такі дії відповідача несуть в собі реальну загрозу припинення існування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, розпорядження якою стосується предмета даного позову, та формування в Державному земельному кадастрі нових земельних ділянок з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів, з подальшою реєстрацією їх у реєстрі речових прав.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 5 ст. 140 ГПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

А відтак, виправданими, адекватними та співмірними заходами забезпечення позову є:

- заборона Скалатській міській раді приймати рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083, у тому числі (але не виключно) щодо її поділу, об`єднання з іншою чи іншими земельними ділянками, а також щодо передання цієї земельної ділянки у володіння чи користування інших осіб;

- заборона державним реєстраторам, іншим суб`єктам (у т.ч. державним кадастровим реєстраторам з урахуванням ч.3 ст. 79-1 ЗК України) та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі реєстраційні дії щодо набуття, припинення чи зміни речових прав, а також щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1083, розпорядником якої є Скалатська міська рада.

Суд зазначає, що такі заходи відповідають заходам забезпечення позову, встановленим у ст. 137 ГПК України, та будуть спрямовані на забезпечення ефективного захисту прав позивача в обраний ним спосіб у разі задоволення цього позову.

Вказані заходи забезпечення позову не будуть мати своїм наслідком порушення закріплених в положеннях статті 1 Першого протоколу Конвенції прав відповідача на мирне володіння своїм майном.

З наведених підстав заява Фермерського господарства «Калина - 2008» про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Зміст вже згадуваної ст. 79-1 ЗК України передбачає формування нової земельної ділянки лише шляхом поділу та об`єднання.

Норми Земельного кодексу України передбачають виділення в натурі частки співвласника чи частини земельної ділянки, отже коли така земельна ділянка має не одного власника (співвласників).

З урахуванням доводів обох сторін, що єдиним власником спірної земельної ділянки є Скалатська міська рада та з урахуванням приписів ст. 79-1 ЗК України щодо способів формування нової земельної ділянки, суд відмовляє в задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову в частині вимог щодо заборони Скалатській міській раді приймати рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083 щодо її виділу.

Відповідно до частин 1, 4 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Заявником у поданій заяві зазначається про недоцільність підстав для вжиття зустрічного забезпечення.

За змістом диспозитивної норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду (наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №916/2851/17 та від 26.11.2018 у справі №904/2925/18), так само як і питання зустрічного забезпечення може бути вирішено судом в ухвалі про зустрічне забезпечення позову, винесеній за результатами розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, що відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку не зазначення в даній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати процесуальним порушенням, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

На підставі наведеного, керуючись ст ст 13,73-74,76-80,86,136-140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фермерського господарства Калина-2008 від 26.05.2025 (вх. № 3841 від 27.05.2025) про забезпечення позову задоволити частково.

2. Заборонити:

- Скалатській міській раді приймати рішення щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1083, у тому числі (але не виключно) щодо її поділу, об`єднання з іншою чи іншими земельними ділянками, а також щодо передання цієї земельної ділянки у володіння чи користування інших осіб;

- заборонити державним реєстраторам (у т.ч. державним кадастровим реєстраторам), іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі реєстраційні дії щодо набуття, припинення чи зміни речових прав, а також щодо внесення змін до відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1083, розпорядником якої є Скалатська міська рада.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

4. Стягувачем за даною ухвалою є Фермерське господарство Калина-2008 (47854, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Городниця, вул. Сонячна, 18, ідентифікаційний код 35969937).

5. Боржником за даною ухвалою є Скалатська міська рада (47851, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Скалат, вул. Грушевського, 2, ідентифікаційний код 04058445).

6. Дана ухвала є виконавчим документом, який в порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 28.05.2025.

7. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання складає три роки - до 29.05.2028 включно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст ухвали складено 28.05.2025.

Суддя І.П. Шумський