ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. Справа№ 910/4528/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 26.05.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 (повний текст складено та підписано 11.04.2025)

за заявою керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову

у справі №910/4528/25 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави

до Київської міської ради (відповідач-1)

Фізичної особи-підприємця Широкова Станіслава Борисовича (відповідач-2)

про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні земельною ділянкою комунальної власності, визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави до Київської міської ради та фізичної особи-підприємця Широкова Станіслава Борисовича, в якій викладені позовні вимоги про:

- усунення перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0488 га (кадастровий номер :62:146:0077) по АДРЕСА_2 шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.03.2024, індексний номер 72174592 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права власності за Широковим Станіславом Борисовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) на будівлю автомийного комплексу загальною площею 326,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з одночасним припиненням права власності Широкова С.Б. на нього;

- усунення перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0488 га (кадастровий номер :62:146:0077) по АДРЕСА_2, привівши їх у придатний для використання стан, шляхом зобов`язання Фізичну особу-підприємця Широкова Станіслава Борисовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) знести об`єкт самочинного будівництва - будівлю автомийного комплексу загальною площею 326,6 кв.м., що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :62:146:0077 по АДРЕСА_2 ;

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 19.09.2024 № 137/9945 «Про передачу громадянину Широкову Станіславу Борисовичу земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - автомийного комплексу на АДРЕСА_2 »;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0488 га кадастровий номер :62:146:0077 за адресою АДРЕСА_2 , укладений між Київською міською радою та Широковим Станіславом Борисовичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в Реєстрі 02.12.2024 за № 1035;

- cкасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2024, індексний номер 76389166 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :62:146:0077 площею 0,0488га за Широковим Станіславом Борисовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- зобов`язання Широкова Станіслава Борисовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, місто Київ, 01044, ) земельну ділянку площею 0,0488 га по АДРЕСА_2 у Деснянському районі м.Києва (кадастровий номер :62:146:0077) у стані, придатному для її подальшого використання, а Київську міську раду - прийняти вказану земельну ділянку;

- скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0488га на АДРЕСА_2 з кадастровим номером :62:146:0077.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державна реєстрація права власності за відповідачем на будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 здійснена з порушенням вимог законодавства та з метою усунення перешкод у користування та розпорядженні земельною ділянкою територіальної громади міста Києва а тому підлягає скасуванню, будівля автомийного комплексу є самочинним будівництвом та підлягає знесенню. Водночас, рішення Київської міської ради від 19.09.2024 № 137/9945 прийнято з порушенням вимог чинного земельного законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади, у зв`язку з чим має бути визнано незаконним та скасовано, підлягає визнанню недійсним договір оренди земельної ділянки від 02.12.2024 та поверненню земельна ділянка з кадастровим номером :62:146:0077 її законному власнику - територіальній громаді міста Києва та підлягає скасуванню в Державному земельному кадастрі вказана земельна ділянка.

Разом з поданням позову, прокурор подав заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- до набрання рішенням законної сили у справі накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, який розташований на АДРЕСА_2 у Деснянському районі м.Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000);

- до набрання рішенням законної сили у справі заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно нерухомого майна - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, який розташований на АДРЕСА_2 у Деснянському районі м.Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25 заяву керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на об`єкти нерухомості - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, який розташований на АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), що на праві власності зареєстрований за Фізичною особою-підприємцем Широковим Станіславом Борисовичем до набрання рішенням у справі законної сили.

В іншій частині заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Стягувач: Деснянська окружна прокуратура міста Києва

Боржник: Фізична особа-підприємець Широков Станіслав Борисович.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що оскільки судом встановлено наявність підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, то на переконання суду вказане виключає необхідність задоволення вимоги прокурора щодо заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкти нерухомості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, прокурор 17.04.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 17.04.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва про забезпечення позову у справі №910/4528/25 задовольнити, а саме: до набрання рішенням законної сили у справі заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно нерухомого майна - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, яка розташована на АДРЕСА_2 у Деснянському районі м. Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Прокурор вважає ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.04.2025 в частині відмови в задоволенні забезпечення позову щодо заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкти нерухомості у даній справі прийнятою з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

У разі, якщо до закінчення розгляду справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно самочинно збудованої в подальшому незаконно зареєстрованої будівлі автомийного комплексу, та незастосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, існує велика ймовірність того, що спірне нерухоме майно, може бути відчужене на користь фізичних чи юридичних осіб, що істотно ускладнить чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, у разі його задоволення.

Окрім того, треті особи можуть бути ошуканими, адже на підставі реєстрації на будівлю автомийного комплексу, державними органами вже здійснено реєстрацію сформованої під цей об`єкт нерухомого майна земельної ділянки з присвоєнням відповідного кадастрового номеру та визначення необхідного заявникові її цільового призначення.

Вжиття саме таких заходів забезпечення є адекватним змісту порушеного права власності територіальної громади на землю, на відновлення якого поданий позов прокурора у даній справі, та, за умови його задоволення, не створить труднощів при виконанні рішення суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечував доводи прокурора, просив апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2025.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.05.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення апеляційного провадження у справі відмовлено; відмовлено також і у задоволенні заяви представника відповідача про відвід колегії суддів, заявленого безпосередньо в судовому засіданні.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.05.2025 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва про забезпечення позову у справі №910/4528/25 задовольнити повністю.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.05.2025 представник відповідача заперечував проти доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та у додаткових поясненнях.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.05.2025 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову заявник вказує, що на даний час самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - будівля автомийного комплексу на праві власності зареєстровано за Широковим С.Б. , однак у вказаної фізичної особи - підприємця наявна реальна можливість вчинити будь-які дії з метою поділу чи об`єднання вказаного об`єкту нерухомості або відчужити його третім особам, що у майбутньому, у разі задоволення позову прокурора, унеможливить виконання судового рішення, як такого, що не матиме правового сенсу.

Заявник вказує, що враховуючи правомочності власника, які визначені у ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, обґрунтованим є припущення прокурора про високу ймовірність відчуження об`єкту нерухомого майна, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної справи. При цьому, накладення арешту на об`єкт нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Широкова С.Б. , оскільки об`єкт нерухомості залишається у володінні фізичної особи-підприємця, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

Крім того, на думку прокурора, наявність накладеного арешту на спірне нерухоме майно не буде перешкодою для державної реєстрації прав на неї у випадках зазначених у ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас, як стверджує заявник, державна реєстрація права власності на самочинний об`єкт нерухомого майна за Широковим С.Б. , у разі відсутності забезпечення позову, дає право фізичній особі-підприємцю вільно ним розпоряджатися, у тому числі, відчужувати його третім особам (як фізичним, так і юридичним), що в подальшому призведе до нових звернень власників на отримання земельної ділянки в порядку ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на майно. У такому разі, для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, зокрема вирішувати питання щодо збільшення позовних вимог, заміни неналежного відповідача у справі, що згідно вимог чинного законодавства можливо лише на стадії підготовчого провадження.

З огляду на викладене, вжиття саме таких заходів забезпечення вважає адекватним змісту порушеного права власності територіальної громади на землю, на відновлення якого прокурор звернутися до суду, та, за умови задоволення позовних вимог, не створить труднощів при виконанні рішення суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 та від 26.10.2020 у справі №907/477/20.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, якщо особа звернулася до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що на даний час самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - будівля автомийного комплексу на праві власності зареєстровано за Широковим С.Б. , однак у вказаної фізичної особи - підприємця наявна реальна можливість вчинити будь-які дії з метою поділу чи об`єднання вказаного об`єкту нерухомості або відчужити його третім особам, що у майбутньому, у разі задоволення позову прокурора, унеможливить виконання судового рішення, як такого, що не матиме правового сенсу.

Заявник вказує, що державна реєстрація права власності на самочинний об`єкт нерухомого майна за Широковим С.Б. , у разі відсутності забезпечення позову, дає право фізичній особі-підприємцю вільно ним розпоряджатися, у тому числі, відчужувати його третім особам (як фізичним, так і юридичним), що в подальшому призведе до нових звернень власників на отримання земельної ділянки в порядку ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, у зв`язку з набуттям права власності на майно

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Звернувшись з даним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації, прокурор посилається на виявлені порушення вимог земельного законодавства при використанні та розпорядженні земельної ділянки площею 0,0488 га у Деснянському районі міста Києва, зокрема, встановлено факт самочинного будівництва, незаконної державної реєстрації права власності на вказане майно та реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Метою забезпечення позову, за змістом заяви прокурора, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів держави, пов`язане з тим, що у подальшому можуть бути вчинені будь - які дії щодо нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці, що у свою чергу унеможливить ефективний захист прав та інтересів позивача в межах даного судового провадження.

Обраний спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на об`єкт нерухомості, що стосуються предмету даного позову - є розумним, обґрунтованим та адекватним, має логічний зв`язок з предметом позову та має наслідком лише збереження існуючого становища до набрання рішенням законної сили та протягом дев`яносто днів після цього (частина 7 статті 145 ГПК України).

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про існування реальної загрози ефективному захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову, а не вжиття заходів забезпечення позову й подальші ймовірні дії відповідача з відчуження майна унеможливлять ефективний захист порушеного права позивача без нових звернень до суду.

Вказаний захід забезпечення позову, за висновком суду, є співмірним із предметом позовних вимог. Запропонований прокурором вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Вжиття заходу забезпечення позову у даному випадку спрямоване на те, щоб протягом судового розгляду спору по суті суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечив протягом розгляду справи продовження існування стану, який є предметом спору. На переконання суду, запропоновані заходи не призведуть до порушення майнових прав відповідача та не впливають на його господарську діяльність.

За викладених обставин, враховуючи предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, а також мету забезпечення позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, який розташований на АДРЕСА_2 у Деснянському районі міста Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000) - до набрання рішенням законної сили.

У вказаній частині ухвала про забезпечення позову відповідачем не оскаржувалась, відповідно до ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У поданій заяві про забезпечення позову прокурор просив суд заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно нерухомого майна - будівлю автомийного комплексу площею 326,6 кв.м, який розташований на АДРЕСА_2 у Деснянському районі міста Києва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

Оскільки судом встановлено наявність підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, тобто заборони на право розпоряджатися майном, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги прокурора щодо заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкти нерухомості.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди прокурора з висновками суду першої інстанції про часткову відмову у забезпеченні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25 - без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/4528/25 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі №910/4528/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 29.05.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко