ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. Справа № 918/2/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Хролець І.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДІМ 32"

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від позивача: Свирид Мирослава Володимирівна;

від відповідача: ОСОБА_2 ;

від відповідача: Оксимчук Олександр Дмитрович.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДІМ 32" (Відповідач, ОСББ "ДІМ 32") про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлені протоколом №1/23 від 21.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення зборів співвласників ОСББ "ДІМ 32", оформлене протоколом від 21.09.2023 № 1/23 є незаконним, оскільки протокол не відповідає вимогам Статуту ОСББ "ДІМ 32" та Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено розгляд справи на 22.01.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.01.2025 відкладено підготовче засідання на 20.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.02.2025 відкладено підготовче засідання на 05.03.2025.

Від представника Відповідача 18.03.2025 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання від 17.03.2025, в якому просить суд продовжити строк підготовчого провадження та відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки на даний час (час розгляду справи) завершується процес збору листків опитування.

Ухвалою суду від 19.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 02.04.2025.

У судовому засіданні 02.04.2025 оголошено перерву до 16.04.2025.

Представником Відповідача 16.04.2025 до суду подано пояснення, в яких зазначає, що наведені Позивачем в позовній заяві твердження про недотримання встановленої форми протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку при складанні спірного протоколу не можуть братись до уваги і тим паче не можуть бути підставою для визнання недійсним спірного протоколу.

Також представник Відповідача зазначає, що спірний протокол містить всю інформацію, яка необхідна для того щоб визначити волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку з питань порядку денного.

Зважаючи на викладені обставини , представник Відповідача вважає, що твердження в позовній заяві є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами та нормами законодавства, а позовна заява не спрямована на відновлення прав позивача. Відтак, представник Відповідача вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 918/2/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.04.2025.

У зв`язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі Господарського суду Рівненської області, судове засідання, призначене на 30.04.2025, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.04.2025 відкладено судове засідання на 15.05.2025.

Представник Позивача та Позивач у судовому засіданні 15.05.2025 підтримали позицію викладену у позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники Відповідача у судовому засіданні 15.05.2025 підтримали позицію викладену у поясненнях та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.05.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 26.05.2025 на 15:15 год.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено, що 21.09.2023 відбулись збори ОСББ, які оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23.

На порядок денний, яких були винесені питання:

1. Організаційні питання проведення зборів. Стан оплати за капітальний ремонт ліфта власниками квартир 2-го під`їзду, стан оплати заборгованості за попередні періоди на утримання та капітальний ремонт будинку власниками квартир станом на 21.09.2023;

2. Використання місць загального користування (міжповерхових комірок), як додатковий внесок на утримання будинку;

3. Повернення у власність ОСББ "Дім 32" самовільно захоплених приміщень (колишніх сміттєприймальників) та аварійного входу в підвальне приміщення з торця будинку 1-го під'їзду;

4. Підняття внеску на утримання будинку та прибудинкової території до 7-ми грн. за 1 м2;

5. Підняття оплати праці двірнику для щоденного прибирання прибудинкової території та сходинкової клітки у будинку 2-х під`їздів.

Вказаними рішеннями, які оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23, було вирішено:

- обрати головою зборів ОСОБА_3 , а секретарем ОСОБА_4 (питання 1);

- задовольнити пропозицію ОСОБА_3 , щодо використання місць загального використання за додатковий внесок на управління будинку та прибудинкової території з розрахунку плати внеску на управління будинку та прибудинкової території за 1 м2 з коефіцієнтом 1,5 (питання 2);

- вилучити дані приміщення загального використання, а саме приміщення (колишніх сміттєприймальників) та аварійного входу в підвальне приміщення з торця будинку 1-го під`їзду, для облаштування технічного місця для двірника, сантехніка, електрика та кладової щодо збереження інженерного та посипального матеріалу в зимовий період (питання 3);

- встановити внесок на управління будинку та прибудинкової території в розмірі з 01.10.2021 житлові приміщення, поверхового будинку на 9 поверхів по АДРЕСА_1 з нарахуванням 7,00 грн. за 1м2, для нежитлових приміщень з коефіцієнтом 1,5 від ціни за 1 м2 житлового приміщення (питання 4);

- задоволено пропозицію ОСОБА_3 , щодо підняття оплати праці в розмірі не менше пів мінімальної оплати праці за домовленістю (питання 5).

Як вбачається з вказаного протоколу кількість квартир, що знаходиться в будинку де створено ОСББ "ДІМ 32": 180.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло Позивач, володіє на праві приватної спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_2 .

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (аналогічні положення щодо непорушності права власності та підставного набуття зафіксовано також у статтях 321, 328 Цивільного Кодексу України).

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).

За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами першою та другою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Спеціальним Законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку є Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 № 2866-III (з подальшими змінами та доповненнями; далі - Закон України "Про ОСББ").

Статтею 1 вказаного Закону, зокрема, визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частинами першою та чотирнадцятою статті 6 Закону України "Про ОСББ" (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, а саме прийняття спірних рішень, які оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23) передбачено, що об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ОСББ" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Майно об`єднання утворюється з:

майна, переданого йому співвласниками у власність;

одержаних доходів;

іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Частиною першою статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Таким чином, зазначений Закон визначає об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Судом встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Соломії Крушельницькоїо, будинок №32, скористалися своїм правом та створили ОСББ, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ) та Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи згідно з яким 11.11.2010 проведено державну реєстрацію ОСББ.

До матеріалів справи долучено Статут ОСББ (далі - Статут), який затверджений у новій редакції 10.11.2020 зборами співвласників житлових і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 32 на вул. Соломії Крушельницької в м. Рівне, які оформлені протоколом.

Згідно з пунктом 1.1 Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку "Дім 32") створено власниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №32 (далі - житловий комплекс) на вулиці Соломії Крушельницької в місті Рівне відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

За приписами статті 10 Закону України "Про ОСББ" загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Із зазначених норм Закону вбачається, що право на участь у зборах ОСББ, право голосувати по питаннях порядку денного та право висловлювати незгоду з прийнятими ОСББ рішеннями належить власникам житлових або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 10 Закону України "Про ОСББ" загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Частиною восьмою статті 10 Закону України "Про ОСББ" передбачено, що рішення загальних зборів можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Статтею 14 Закону України "Про ОСББ" передбачено, що співвласник має право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання. Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3.7 Статуту кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень. що перебувають у його власності.

Загальні збори можуть встановити інший порядок визначення кількості голосів, що належить кожному співвласнику на загальних зборах.

Згідно з пунктом 3.8 Статуту рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники (їхні представники) які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників. Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Відповідно до пункту 3.9 Статуту якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрало кількості голосів "за" або "проти", встановленої пунктом 8 цього розділу, ініціатором зборів проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах. Письмове опитування проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Якщо протягом цього строку необхідну кількість голосів "за" не набрано, рішення вважається не прийнятим.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлені протоколом від 21.09.2023 №1/23.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач посилається на те, що відповідно до протоколу від 21.09.2023 №1/23 присутніх на зборах, що зареєструвались було 143 власники квартир, однак фактично на зборах присутніх було близько 20 власників, які були проти скликання зборів, оскільки не було всіх власників та не було повідомлення про такі збори, також Позивач вказує на те, що присутні на зборах власники квартир зазначили, що підняття тарифів у військовий час є недопустимим.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої-четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому Позивач здійснив лише посилання на те, що не було повідомлення про проведення 21.09.2023 загальних зборів ОСББ, на яких були прийняті рішення, які оформлені протоколом який є предметом розгляду у даній справі та те, що на зборах були присутні близько 20 чоловік які були проти скликання зборів. Однак, безпосередньо спірний протокол свідчить про те , що на зборах була присутня більша кількість співвласників, про що свідчать підписи співвласників. Тобто Позивачем не було дотримано вимоги статті 13 ГПК України в частині доведення обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, оскільки Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувались такі обставини, що, у свою чергу, позбавляє суд можливості достовірно встановити обставини неналежного повідомлення співвласників про проведення 21.09.2023 загальних зборів ОСББ.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено неналежного повідомлення співвласників про проведення 21.09.2023 загальних зборів ОСББ, на яких були прийняті рішення, які оформлені протоколом, який є предметом розгляду у даній справі.

Також Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив про те, що вказані в списку поіменного голосування співвласники не є власниками квартир чи нежитлових приміщень у будинку і зазначає перелік квартир, щодо яких, на його думку, були зазначені неправильні дані щодо власників.

Виходячи з вказаних тверджень Позивач зазначає, що кількість співвласників, які проголосували становить 86, а загальна площа їх квартир становить 2 795,525 м2, що є 44,18% від загальної площі.

Тобто Позивач вказує на відсутність необхідної кількості голосів для ухвалення загальними зборами відповідного рішення та наводить у позовній заяві 82 квартири (1, 6, 10, 11, 18, 19, 23, 25, 26, 29, 30, 31, 35, 37, 40, 41, 43, 44, 48, 49, 50, 52, 53, 58, 59, 62, 65, 68, 69, 70, 71, 74, 75, 77, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 88, 89, 91, 92, 99, 102, 103, 104, 105, 107, 109, 114, 115, 116, 119, 121, 122, 123, 125, 126,127, 129, 130, 131, 133, 136, 139, 143, 145, 150, 155, 156, 158, 161, 162, 167, 168, 171, 172, 177, 178, 180) щодо, яких, на його думку, у спірному протоколі було помилково враховано голоси.

У свою чергу, Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що 06.02.2025 відбулись загальні збори, на яких питанням № 4 було визнання голосування від 21.09.2023, що оформлено протоколом № 1/23 правомочним.

Водночас суд звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства не передбачено повноважень загальних зборів щодо визнання своїм рішенням раніше проведених зборів та прийнятих на них рішення правомочними. Відповідач не зазначив, яка норма права передбачає такі повноваження ОСББ.

Водночас представник Відповідача у судовому засідання зазначив, що вказаним питанням підтверджується саме волевиявлення осіб, щодо яких були здійсненні виправлення у додатку до спірного протоколу від 21.09.2023 № 1/23, які прийняли участь у зборах 06.02.2025 та проголосували по четвертому питанню ?за?.

Також Відповідачем, як на підтвердження наявності необхідної кількості голосів для прийняття рішень загальними зборами, які оформлення протоколом від 21.09.2023 № 1/23, у додаткових поясненнях наводить розрахунок на спростування доводів Позивача та зазначає, що при голосуванні було отримано більшість голосів співвласників квартир ?за?, що свідчить про прийняття рішень, які ставились на голосування, що було оформлене протоколом № 1/23 від 21.09.2023.

Так, за доводами Відповідача Позивачем у позовній заяві наводяться квартири в будинку АДРЕСА_1 , щодо яких на, думку Позивача, було невірно зазначено власника та площі яких, на думку Позивача, не могли бути враховані при голосуванні, а саме квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 .

При цьому Відповідач вказує на те, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна за вказані квартири голосували саме їх власники.

Загальна площа вказаних квартири ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 ) становить 304,9 м2. Отже площа 304,9 м2 має бути додана до площі квартир та нежитлових приміщень, власники яких проголосували ?за? в спірному протоколі.

Також Відповідач посилається на те, що у позовній заяві Позивач вказує, що в спірному протоколі наявні виправлення та дописки. Зі списків голосування вбачається, що такі списки голосування дійсно містять виправлення в прізвищах та іменах окремих співвласників. Вказана обставина обумовлена тим, що у правління ОСББ щодо деяких квартири в будинку наявна застаріла інформація щодо власників, що стало причиною зазначення такої застарілої інформації. Однак, при безпосередньому наданні для заповнення та підписання списків голосування мешканці відповідних квартир повідомляли актуальну інформацію про прізвище та ім`я власника. У зв`язку із неможливістю виготовлення друкованої форми протоколу та списків голосування із зазначенням актуальної інформації, особа, що здійснювала надання списків голосування для заповнення та підпису власникам квартир, здійснювала виправлення рукописним способом. При цьому власник квартири, щодо якого здійснювалось виправлення, вписував результати голосування та проставляв підпис після внесення виправлення його прізвища та імені.

06.02.2025 було проведено загальні збори об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ?Дім 32?. Проведення вказаних зборів було оформлено протоколом №1/25 від 06.02.2025.

Серед питань порядку денного було зазначено питання № 4 про визнання голосування від 21.09.2023р., що оформлене протоколом № 1/23 - правомочним.

З протоколу №1/25 від 06.02.2025 вбачається, що щодо питання порядку денного № 4 було вирішено Задовольнити доповідь ОСОБА_3 . Визнати Протокол 1/23 від 21.09.2023 (всі питання обговорені в протоколі) - правомочними. За вказане рішення проголосували ?за? 123 співвласники, загальна площа квартир та нежитлових приміщень яких становить 4 316,9 м2, що є 68,23% від загальної площі квартир.

Список голосування спірного протоколу №1/23 від 21.09.2023 містить виправлення щодо наступних квартир в будинку АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 .

Відповідно до листків письмового опитування співвласників, щодо питання порядку денного №4, наведеного в протоколі №1/25 від 06.02.2025 власники квартир, щодо яких було зроблено виправлення в списку голосування в спірному протоколі, проголосували ?за? щодо підтвердження правомочності спірного протоколу.

Тобто, за доводами Відповідача, власники квартир АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , загальна площа яких становить 240,99 м2 підтвердили дійсність свого голосування щодо рішень, оформлених спірним протоколом, що свідчить про необхідність врахування загальної площі вказаних квартир до площі квартир та нежитлових приміщень, відповідно до яких розраховувались результати голосування в спірному протоколі.

Спірний протокол містить також неправильне зазначення власника щодо частини квартир, щодо якого не було здійснено виправлення при підписанні власником списків голосування в оспорюватиму протоколі.

Так, в списках голосування спірного протоколу було допущено помилки щодо власників таких квартир: АДРЕСА_24 ; АДРЕСА_25 ; АДРЕСА_26 ; АДРЕСА_27 ; № 50; № 59; № 62; № 68; № 80; № 83; № 84; № 89; № 99; № 102; № 122; № 123; № 156.

Загальна площа квартир АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 становить 501,25 м2.

Разом з цим, з протоколу від 06.02.2025 №1/25 та листків голосування, що додаються до нього, вбачається, що власники квартир АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 підтвердили правомірність спірного протоколу, тобто підтвердили дійсність свого волевиявлення при голосуванні за рішення, що оформились спірним протоколом. Отже, Відповідач вважає, що площі таких квартир (501,25м2) мають включатись до загальної площі вказаних квартир до площі квартир та нежитлових приміщень, відповідно до яких розраховувались результати голосування в спірному протоколі.

За доводами Відповідача, квартири, що зазначені в позовній заяві, як такі, що не мали враховуватись при голосуванні, були правомірно враховані при підрахунку результатів голосування, що в казані в спірному протоколі.

Також Відповідач посилається на те, що в позовній заяві Позивач вказує, що при голосуванні по квартирах, що мають декілька співвласників ставився підпис лише одного зі співвласників. Виходячи з цього позивач також виключав такі квартири з переліку голосування.

Відповідно до статті 6 Закону України ?Про ОСББ? кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки належної співвласнику площі квартири або нежитлового приміщення у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, крім випадків, визначених частинами десятою і п`ятнадцятою цієї статті. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить співвласникам на праві спільної часткової власності, належна кожному співвласнику площа квартири або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, для цілей цього Закону такі співвласники вважаються власниками рівних часток.

При цьому Відповідач наголошує на тому, що стаття 6 Закону України ?Про ОСББ? була доповнена такими положеннями після складання спірного протоколу. Натомість, на момент складання спірного протоколу Закон України ?Про ОСББ? таких положень не містила.

Тому, на думку Відповідача, у спірному протоколі обов`язково мають бути враховані частки тих учасників, які підписували протокол, а саме, слід також врахувати площі таких квартир: № 10; АДРЕСА_39 ; АДРЕСА_40 ; АДРЕСА_41 ; АДРЕСА_42 ; АДРЕСА_29 ; АДРЕСА_43 ; АДРЕСА_44 ; № 77; № 119; № 133; № 180.

Зважаючи на частки співвласників у площах вказаних квартир, за доводами Відповідача, загальна площа, яка має враховуватись при голосуванні за рішення оформлені спірним протоколом становить 162,35 м2.

Таким чином, Відповідач вважає, що загальна площа квартир, яка має бути додана до площі, що визначена в позові (2 795,525 м2) становить 1 209,49 м2, а загальна площа квартир, власники яких взяли участь в голосуванні, яке оформлене спірним протоколом становить щонайменше 4 005,015 м2.

Крім того Відповідач зазначає, що Закон України ?Про ОСББ? в редакції, що діяла на момент складання спірного протоколу не містив положень що регулювали порядок голосування співвласників квартир чи нежитлових приміщень, які перебувають в спільній сумісній або спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами першою-третьою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Вказані положення ЦК України, а також відсутність відповідного регулювання законодавством про діяльність ОСББ в Україні дають підстави вважати, що підпис одного із співвласників квартири на документах, що пов`язані із діяльністю ОСББ може свідчити про згоду інших співвласників на прийняття рішень загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку.

Жодних зауважень від власників квартир, які володіють квартирами на праві спільної часткової чи спільної сумісної власності щодо недійсності спірного протоколу не надходило.

Зважаючи на викладене, Відповідач вважає, що співвласники квартир, що взяли участь в голосуванні, оформленому спірним протоколом, діяли за згодою всіх співвласників, так як інший порядок, станом на момент складання спірного протоколу, не було встановлено законом.

Таким чином, на думку Відповідача, до вказаної площі квартир, що враховувались при голосування потрібно додати площу 265,33 м2. Відтак, загальна площа квартир, власники яких взяли участь в голосуванні, яке оформлене спірним протоколом становить 4 270,345 м2.

Оцінивши доводи Позивача, Відповідача та надані ними докази, судом встановлено, що на підтвердження своїх доводів Позивачем до матеріалів справи долучено додаток до протоколу від 21.09.2023 № 1/23 та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна.

Перевіривши вказані докази судом встановлено, що:

- квартира АДРЕСА_3 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_5 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_6 . Однак, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - ЄДР нерухомого майна) власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_7 , розмір частки 1 (сторінка 27 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_45 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_8 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_9 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_10 , розмір частки 1 (сторінка 28 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_46 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_11 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_12 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_12 , розмір частки 1 (сторінка 23 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_47 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_13 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_14 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_14 , розмір частки 1 (сторінка 18 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_48 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_15 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_16 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_16 , розмір частки 1 (сторінка 28 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_49 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_17 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_18 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_18 , розмір частки 1 (сторінка 20 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_50 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_19 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_20 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_37 є ОСОБА_20 , розмір частки 1/1 (сторінка 40 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири відсутня в ЄДР нерухомого майна;

- квартира АДРЕСА_8 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_21 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_22 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_22 , розмір частки 1 (сторінка 30 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_51 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_23 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_24 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_9 є ОСОБА_24 , розмір частки 1 (сторінка 21 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири

АДРЕСА_52 : Позивач стверджує, що власником квартири є ОСОБА_25 , а в списку голосування помилково зазначено ОСОБА_26 . Однак, відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_10 є ОСОБА_26 , розмір частки 1 (сторінка 24 з 53 Інформації з ЄДР нерухомого майна), як і зазначено в списку голосування. Площа квартири АДРЕСА_10 становить 31,2 м2.

Тобто Позивач помилково не враховує голоси осіб, які прийняли участь у голосування та є власниками відповідних квартир.

Також у позовній заяві Позивач зазначає, що в спірному протоколі наявні виправлення та дописки.

Зі списків голосування, наявних в матеріалах справи судом встановлено, що вони дійсно містять виправлення в прізвищах та іменах окремих співвласників, а саме:

- квартира АДРЕСА_11 , виправлено з ОСОБА_27 на ОСОБА_28 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_11 є ОСОБА_28 , розмір частки: 1, площа 30,6 м2;

- квартира АДРЕСА_12 , виправлено з ОСОБА_29 на ОСОБА_30 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_12 є ОСОБА_31 розмір частки: 1, площа 33,8 м2;

- квартира АДРЕСА_13 , виправлено з ОСОБА_32 на ОСОБА_33 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_13 є ОСОБА_34 , розмір частки: 1, площа 31,0 м2;

- квартира АДРЕСА_14 , виправлено з ОСОБА_35 на ОСОБА_36 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_14 є ОСОБА_37 , розмір частки: 1, площа 34,6 м2;

- квартира АДРЕСА_15 , виправлено з ОСОБА_38 на ОСОБА_39 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_15 є ОСОБА_40 , розмір частки: 1, площа 34,6 м2;

- квартира АДРЕСА_16 , виправлено з ОСОБА_41 на ОСОБА_42 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_16 є ОСОБА_42 , розмір частки: 1, площа 31,7 м2;

- квартира АДРЕСА_30 , виправлено з ОСОБА_43 на ОСОБА_44 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_30 є ОСОБА_45 , розмір частки: 1, площа 34,4 м2;

- квартира АДРЕСА_17 , виправлено з ОСОБА_46 на ОСОБА_47 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_17 є ОСОБА_48 , розмір частки: 1, площа 31,4 м2;

- квартира АДРЕСА_18 , виправлено з ОСОБА_49 на ОСОБА_50 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власниками квартири АДРЕСА_18 є ОСОБА_50 розмір частки: 1/3, 1/3 та ОСОБА_51 розмір частки: 1/3, площа 34,6 м2;

- квартира АДРЕСА_19 , виправлено з ОСОБА_52 на ОСОБА_53 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_19 є ОСОБА_54 , розмір частки: 1, площа 34,6 м2;

- квартира АДРЕСА_20 , виправлено з ОСОБА_55 на ОСОБА_56 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_20 є ОСОБА_57 , розмір частки: 1, площа 34,8 м2;

- квартира АДРЕСА_21 , виправлено з ОСОБА_58 на ОСОБА_59 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_21 є ОСОБА_60 , розмір частки: 1, площа 53,2 м2;

- квартира АДРЕСА_22 , виправлено з ОСОБА_61 на ОСОБА_62 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власниками квартири АДРЕСА_22 є ОСОБА_63 розмір частки 1/3, ОСОБА_64 розмір частки 1/3, ОСОБА_65 розмір частки 1/3, площа 29,3 м2;

- квартира АДРЕСА_23 , виправлено з ОСОБА_66 на ОСОБА_67 . Відповідно до відомостей з ЄДР нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_23 є ОСОБА_68 , розмір частки: 1, площа 34,5 м2;

При цьому суд враховує, що зі змісту статті 10 Закону України "Про ОСББ" не вбачається застережень щодо заборони виправлення під час голосування. При цьому при підрахунку голосів визначальним є з`ясування дійсного волевиявлення осіб, щодо результатів голосування, які містяться виправлення. А тому, наявність виправлень у протоколі, які відповідають дійсному волевиявленню осіб, не може бути підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.12.2019 у справі № 916/974/19.

Водночас Позивачем не доведено суду, відсутності дійсного волевиявлення особі, щодо яких були здійснені виправлення. Крім того, як вже було встановлено судом, виправлення у протоколі стосуються саме осіб, які є власниками квартир, що, у свою чергу, підтверджує волевиявлення саме власників квартир під час проведення голосування. У матеріалах справи також відсутні будь які докази, які б підтверджували оскарження вказаними особами рішень прийнятих ОСББ, що оформлені спірним протоколом.

Також суд вважає помилковим неврахування Позивачем голосів власників квартир, які володіють ними на праві спільної сумісної власності, а саме квартир АДРЕСА_53 , АДРЕСА_54 , АДРЕСА_55 , АДРЕСА_56 , АДРЕСА_57 , оскільки відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з частинами першої другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Правовий аналіз наведених норм права свідчить про те, що співвласники у спільній сумісній власності, володіють і користуються майном спільно, а у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Тобто співвласник у спільній сумісній власності, відповідно до чинного законодавства наділений повноваженнями розпорядження спільним майном від імені інших співвласників, якщо інше не встановлено законом.

При цьому Позивачем не наведено норм права, яким передбачено інший порядок розпорядження майном саме у даних правовідносинах.

Крім того суд перевіривши надані докази встановив, що Інформація з ЄДР нерухомого майна не містить повної інформації щодо власників та їх частки, наприклад:

- квартира АДРЕСА_58 : голосував ОСОБА_69 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 52,8, розмір частки: 8/45, Власники: ОСОБА_70 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 37/45 (82,22%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_59 : голосував ОСОБА_71 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 31,2, розмір частки: по 2/3 (спільна сумісна), Власники: ОСОБА_72 та ОСОБА_73 і 1/3 (спільна часткова) Власники: ОСОБА_72 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою у спільній сумісній 1/3 (33,33%) та у спільній частковій 2/3 (66,67%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_29 : голосував ОСОБА_74 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 34,7, розмір частки: 1/4, Власники: ОСОБА_75 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 3/4 (75%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_60 : голосувала ОСОБА_76 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 53,1, розмір частки: 1/6, Власники: ОСОБА_77 , розмір частки: 1/6, Власники: ОСОБА_78 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 4/6 (66,67%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_61 : голосував ОСОБА_79 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 53,1, розмір частки: 1/4, Власники: ОСОБА_80 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 3/4 (75%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_62 : голосувала ОСОБА_81 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 53,0, розмір частки: 1/5, Власники: ОСОБА_82 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 4/5 (80%) відсутня;

- квартира АДРЕСА_63 : голосувала ОСОБА_83 , згідно з Інформацією з ЄДР нерухомого майна загальна площа (м2): 31,4, розмір частки: 1/6, Власники: ОСОБА_84 , розмір частки: 1/6, Власники: ОСОБА_85 , інформація щодо інших власників, а саме, які володіють часткою 4/6 (66,67%) відсутня.

Тобто з наявних у матеріалах справи доказів суд не може встановити обставини, які б підтверджували позовні вимоги в частині необхідності виключення (неврахування) з протоколу голоси, осіб, що проголосували за вказані квартири, оскільки подані Позивачем докази не підтверджують відсутність у таких осіб частки у відповідному майні (квартирах).

При цьому відсутність повної інформації ЄДР нерухомого майна не може свідчити про те, що особи, які голосували за вказані квартири взагалі не є власниками їх частин.

Також суд вважає безпідставними доводи Позивача про те, що під час голосування були помилково включені голоси по квартирам АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_59 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_75 , АДРЕСА_62 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_77 , АДРЕСА_78 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_80 , оскільки такі голоси не враховувались під час розрахунку, так як власники вказаних квартир або не приймали участь у голосуванні [у протоколі щодо відповідних квартир міститься прочерк ?-??], або голосували ?проти?.

Водночас, суд здійснив власний розрахунок (приблизний, оскільки як вже встановлено судом ЄДР нерухомого майна не містить повної інформації щодо власників та їх частки, що, у свою чергу, унеможливлює достовірно встановити загальну кількість голосів) кількості голосів при голосуванні на загальних зборах щодо прийняття відповідних рішень, що оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23 та встановив, що, з урахуванням всіх площ, які можливо встановити з наявних у матеріалах справи доказів, загальна кількість голосів, яка проголосувала становить 3 727,59 м2 (2 728,1 м2 (площа квартир, яка не оспорюється Позивачем) + 999,49 м2 (площа квартир, яка помилково не включено до розрахунку Позивачем та яку можливо було встановити з наявних у матеріалах справи доказів), що становить 58,91% від загальної кількості та є більшістю.

Вказані обставини є додатковим підтвердження безпідставності доводів Позивача про те, що кількість співвласників, які проголосували становить 86, а загальна площа їх квартир становить 2 795,525 м2, що є 44,18% від загальної площі.

За таких підстав суд вважає, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це вимагають положення ГПК України (статті 13, 73, 74, 76, 77), відсутність необхідної кількості голосів під час голосування співвласниками при прийнятті рішення загальних зборів ОСББ "ДІМ 32", оформлені протоколом від 21.09.2023 №1/23, якими б достовірно було підтверджено, що проголосувала інша кількість голосів ніж та, яка вказана у протоколі від 21.09.2023.

Що ж до доводів Позивача про недотримання вимог наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.08.2015 №203 "Про затвердження форми протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Наказ №203), то суд погоджується з доводами Відповідача з цього приводу, а саме про те, що Наказом №203 було затверджено форму форми протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку. При цьому, Наказ №203 містить зазначення того, що його видано відповідно до статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (у редакції, що діяла станом на момент складення спірного протоколу) співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Зважаючи на те, що у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, до процедури проведення зборів співвласників та прийняття рішень мав застосовуватись Закон України "Про ОСББ". Тобто, у даному випадку, не підлягає застосуванню стаття 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та Наказ №203, що виданий у відповідності до вказаної статті.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.11.2023 у справі № 910/10496/22, а саме, що: "Судами обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що форма протоколів загальних зборів співвласників від 12.05.2019 та 27.08.2019 не відповідає вимогам Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», так як наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 203 від 25.08.2015 року «Про затвердження форми протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку» було затверджено саме форму протоколу зборів співвласників відповідно до статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а не Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», на який посилається позивач".

Крім того Відповідач вказував на те, що Наказ №203 втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури від 24.10.2023 № 970.

Таким чином, наведені в позовній заяві твердження про недотримання встановленої форми протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку при складанні спірного протоколу не можуть братись до уваги і не можуть бути підставою для визнання недійсним спірного протоколу.

Водночас, спірний протокол містить всю інформацію, яка необхідна для того щоб визначити волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку з питань порядку денного.

Також суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі №906/1308/19 зазначила таке:

"7.23. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - ОСББ (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (частина перша статті 9 Закону № 417-VIII). За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

7.24. За частиною першою статті 10 Закону № 417-VIII співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків".

При цьому Верховний Суд у постанові від 20.04.2023 у справі №914/2547/21 зазначив, що розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, суд повинен встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача. Також суд повинен у кожному конкретному випадку оцінити характер порушення, враховуючи баланс інтересів як позивача, так й інших співвласників ОСББ. Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо визнання недійсними рішення загальних зборів, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, які вирішуються загальними зборами співвласників.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №918/964/20 вказав на необхідність врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами співвласників багатоквартирного будинку, які реалізують свої права на участь в управлінні ОСББ, і які були присутні на загальних зборах, та інтересами позивача.

Також Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі №904/1711/22 звернув увагу на те, що ОСББ є неприбутковою організацією, яка на відміну від господарських товариств при проведенні зборів, у тому числі і шляхом письмового опитування, як правило не користується кваліфікованою правовою допомогою, через що можливими є незначні процедурні помилки в організації та проведенні зборів, які не повинні слугувати підставою для скасування рішень ОСББ з питань спільного управління майном. Крім того, на відміну від господарських товариств з невеликою кількістю учасників в ОСББ є певна, і часто доволі значна частина співвласників, які не прагнуть брати активну участь у вирішенні питань управління об`єднанням, вони не приходять на збори, не беруть участь у письмових опитуваннях. Тому проведення кожних зборів вимагає значних зусиль від органів управління або ініціативної групи по скликанню зборів, інформуванню співвласників, вручення та отримання заповнених бюлетенів.

Визнання рішень щодо обрання органів управління, затвердження кошторису та розміру внесків, інших важливих для діяльності ОСББ рішень недійсними в судовому порядку, як правило, відбувається через значний проміжок часу після їх прийняття і має негативні наслідки на діяльність ОСББ, адже створює ситуацію правової невизначеності для всіх співвласників і самого ОСББ. За таких умов суд повинен приділяти ще більше уваги дослідженню питань балансу інтересів співвласників ОСББ, з`ясуванню того, яке саме право співвласника було порушено оскаржуваним рішенням і можливості його відновлення саме через скасування рішень, а не іншим шляхом.

Суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, у тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (пункт 5.6 постанови Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20).

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес (пункт 119 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (пункт 120 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

З урахуванням судової практики Верховного Суду, судом встановлено, що надані Позивачем докази, на обґрунтування своїх вимог, не доводять факт порушення оспорюваним рішенням загальних зборів ОСББ "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23, прав та законних інтересів Позивача.

Таким чином суд дійшов висновку, що Позивачем не обґрунтовано та не доведено суду порушення норм закону або умов Статуту ОСББ; порушення прав і законних інтересів Позивача у зв`язку з такими порушенням (у випадку наявності порушення) за таких обставин, на які посилаються Позивач.

За таких обставин, твердження Позивача щодо наявності правових підстав для скасування рішення загальних зборів ОСББ "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлених протоколом від 21.09.2023 № 1/23 є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 14 Закону України "Про ОСББ" здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем.

При цьому, відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частинами третьою та четвертою статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (надалі по тексту "Суд"), який зазначив, що згідно зі ст. 19 Конвенції, його функції полягають у забезпеченні Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain).

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 79 ГПК України).

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23, з огляду на те, що Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, неналежного повідомлення співвласників про час та місце проведення загальних зборів, відсутність необхідної кількості голосів для ухвалення оспорюваного рішення та які саме права та законні інтереси Позивача було порушено, а тому відсутні підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ "ДІМ 32" м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 32, оформлені протоколом від 21.09.2023 № 1/23.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати із сплаті судового збору покладаються на Позивача у справі.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 травня 2025 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.О. Селівон