РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2025Справа № 910/519/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 224 075 969,42 грн,

за участю представників:

позивача: Гайдук У.П.;

відповідача: Нестерової І.Г.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія) 298 064 374,36 грн, з яких: 280 859 988,97 грн - основна заборгованість, 2 416 479,02 грн - три проценти річних, 14 787 906,37 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 25 липня 2019 року № 0261-09021 у редакції додаткової угоди від 12 серпня 2024 року № 10.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 січня 2025 року вищенаведену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/519/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 лютого 2025 року.

30 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від цієї ж дати про продовження процесуального строку для подачі відзиву на позов до 14 лютого 2025 року, яке ухвалою суду від 3 лютого 2025 року задоволено.

17 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від 14 лютого 2025 року, в якому останній підтвердив факт наявності перед позивачем суми основної заборгованості за договором за період з квітня 2024 року по листопад 2024 року в загальному розмірі 280 859 988,97 грн. Разом із цим, на думку відповідача, здійснений Товариством розрахунок компенсаційних виплат є невірним та необґрунтованим, оскільки позивачем не враховано необхідність заокруглення величини індексу інфляції до десяткового числа після коми (один знак після коми), про що писав Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19. Разом із цим, невиконання Компанією договірних зобов`язань пов`язано зі складним майновим станом останньої, нестійкістю її фінансово-економічного становища, наявною заборгованістю її контрагентів з оплати послуг з передачі електричної енергії та диспетчерського управління, у тому числі й наявною заборгованістю самого позивача перед відповідачем. У зв`язку з цим Компанія просила суд у задоволенні позову Товариства відмовити.

19 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій останній навів свої заперечення проти аргументів і доводів відповідача.

20 лютого 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від 19 лютого 2025 року про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 20 лютого 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів; про відкладення засідання на 3 квітня 2025 року.

7 березня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просив суд стягнути з відповідача 298 064 651,38 грн, з яких: 280 859 988,97 грн - основна заборгованість, 2 416 668,04 грн - три проценти річних, 14 787 906,37 грн - інфляційні втрати.

2 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати про зменшення розміру позовних вимог в частині суми основної заборгованості, у якій останній просив суд стягнути з відповідача 224 075 969,42 грн, з яких: 206 871 395,01 грн - основна заборгованість, 2 416 668,04 грн - три проценти річних, 14 787 906,37 грн - інфляційні втрати.

У підготовчому засіданні 3 квітня 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про прийняття до розгляду заяв Товариства: від 7 березня 2025 року про збільшення розміру позовних вимог; від 2 квітня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог; про відмову в задоволенні усного клопотання представника Компанії про оголошення перерви в засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 квітня 2025 року.

23 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від цієї ж дати про розділення судом в резолютивній частині рішення нарахувань трьох процентів річних та інфляційних втрат по періодах: з квітня 2024 року по серпень 2024 року включно; з вересня 2024 року по листопад 2024 року включно.

24 квітня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від цієї ж дати про відстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні цього ж дня судом було оголошено перерву до 22 травня 2025 року.

20 травня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення по справі від цієї ж дати, у яких останній вказав на відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення в даній справі з огляду на його необґрунтованість. У цих же письмових поясненнях позивач повідомив суд про оплату відповідачем частини спірного основного боргу в розмірі 28 574 417,55 грн, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних інструкцій.

21 травня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли: клопотання від 20 травня 2025 року про закриття провадження у справі в частині суми погашеної Компанією заборгованості з доказами її оплати, заперечення від 21 травня 2025 року на клопотання позивача від 23 квітня 2025 року, а також клопотання від 21 травня 2025 року про відстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні 22 травня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду клопотання позивача від 23 квітня 2025 року на підставі приписів частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У цьому ж судовому засіданні представник позивача просив суд провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 28 574 417,55 грн закрити. В іншій частині позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, а також заперечував проти відстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а також просив суд у разі задоволення позову відстрочити виконання рішення суду в даній справі на один рік.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2019 року між Товариством та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Підприємство), правонаступником якого є Компанія, укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0261-09021, за умовами якого позивач, як постачальник послуг, зобов`язався на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим тарифом" надати замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим правочином, а замовник - сплатити Товариству вартість таких послуг на умовах даного договору.

Вищевказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений їх печатками.

До вказаного договору сторонами неодноразово укладались додаткові угоди. Додатковою угодою від 12 лютого 2024 року № 9 вказаний договір разом з додатками до нього викладено у новій редакції. Умови даної додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 26 січня 2024 року. Додатковою угодою від 12 серпня 2024 року № 10 договір разом з додатками до нього викладено у новій редакції. Умови даної додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 31 липня 2024 року.

Вартість і порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначеними згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) та Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29 грудня 2023 № 2651 (пункт 2.1. вказаного правочину в редакції додаткової угоди від 12 серпня 2024 року № 10).

Пунктом 3.1 договору (у редакції додаткової угоди від 12 серпня 2024 року № 10) визначено, що постачальник послуг зобов`язаний, зокрема: надавати послугу; здійснювати розрахунок вартості послуги виходячи з фактичних обсягів купівлі виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом відповідно до Порядку; подавати Регулятору для затвердження розмір вартості послуги, погоджений замовником; повідомляти про вартість послуги, визначену в розрахунковому періоді.

У свою чергу, за умовами пункту 3.3. договору (у редакції додаткової угоди від 12 серпня 2024 року № 10) замовник зобов`язаний: приймати послугу, яку надає постачальник, за процедурою, визначеною Порядком; у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг, погодженої замовником та затвердженої Регулятором; повертати підписані та належним чином оформлені акти приймання-передачі наданих послуг та акти коригування до акта приймання-передачі наданих послуг протягом п`яти днів з дня їх отримання; проводити оплату вартості послуги виключно у грошовій формі.

Згідно з пунктом 4.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим правочином відповідно до чинного законодавства.

Договір набирає чинності з 25 липня 2019 року та діє до 31 грудня 2024 року (пункт 8.1 договору в редакції додаткової угоди від 12 серпня 2024 року № 10).

На виконання умов вказаного договору за період з квітня 2024 року по листопад 2024 року Товариство передало, а Компанія - прийняла послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних кваліфікованими електронними підписами (далі - КЕП) уповноважених представників сторін актів приймання-передачі наданих послуг: від 30 квітня 2024 року № 58/04 за період з 1 квітня 2024 року по 30 квітня 2024 року на суму 96 899 705,02 грн з ПДВ, від 31 травня 2024 року № 59/05 за період з 1 травня 2024 року по 31 травня 2024 року на суму 111 038 837,56 грн з ПДВ, від 30 червня 2024 року № 60/06 за період з 1 червня 2024 року по 30 червня 2024 року на суму 82 360 109,92 грн з ПДВ, від 31 липня 2024 року № 61/07 за період з 1 липня 2024 року по 31 липня 2024 року на суму 76 106 592,32 грн з ПДВ, від 31 серпня 2024 року № 62/08 за період з 1 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року на суму 96 231 070,18 грн з ПДВ, від 30 вересня 2024 року № 63/09 за період з 1 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на суму 66 864 133,00 грн з ПДВ, від 31 жовтня 2024 року № 64/10 за період з 1 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року на суму 48 463 170,10 грн з ПДВ, від 30 листопада 2024 року № 65/11 за період з 1 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року на суму 25 949 390,57 грн з ПДВ.

Зазначені розміри вартості послуг Товариства затверджені постановами НКРЕКП: від 28 травня 2024 року № 1057, від 26 червня 2024 року № 1210, від 31 липня 2024 року № 1409, від 3 вересня 2024 року № 1573, від 1 жовтня 2024 року № 1702, від 29 жовтня 2024 року № 1855, від 26 листопада 2024 року № 2017, від 24 грудня 2024 року № 2364.

Однак, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, надані позивачем послуги оплатив частково, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій. У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією від 21 жовтня 2024 року № 838/08 про сплату наявної в Компанії заборгованості. Однак, ця претензія була залишена відповідачем без задоволення та виконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство зазначало, що заборгованість Компанії за договором за спірний період на дату звернення до суду з цим позовом (з урахуванням заяв Товариства від 7 березня 2025 року про збільшення розміру позовних вимог та від 2 квітня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог) становила 206 871 395,01 грн.

Разом із цим, пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі відсутності предмету спору.

Судом встановлено, що після закриття підготовчого провадження у справі відповідачем у добровільному порядку була сплачена на рахунок позивача частина суми спірної основної заборгованості в загальному розмірі 28 574 417,55 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій: від 5 квітня 2025 року № ПУП009189 на суму 9 650 778,20 грн, від 23 квітня 2025 року: № ПУП009317 на суму 7 538 660,17 грн та № ПУП009316 на суму 2 033 210,03 грн, від 19 травня 2025 року № ПУП009945 на суму 9 351 769,15 грн.

Оскільки Компанія під час розгляду даної справи частково погасила суму спірної основної заборгованості в загальному розмірі 28 574 417,55 грн, що свідчить про відсутність предмету спору у частині зазначеної суми основного боргу, провадження у справі в частині цих вимог підлягає закриттю на підставі вищевказаної норми.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон).

Пунктом 55 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оператор системи передачі (далі - ОСП) - це юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Отже, Компанія у розумінні приписів вказаного Закону виконує функції ОСП.

Відповідно до частини 8 статті 33 Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ОСП відповідно до цього Закону виконує функції, пов`язані з покладенням на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу із збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків.

Згідно з абзацом 3 частини 6 статті 63 Закону вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії визначається у відповідні розрахункові періоди як різниця між вартістю електричної енергії, купленої ним за "зеленим" тарифом, та її вартістю, розрахованою за цінами ринку "на добу наперед". Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, з урахуванням доходу постачальника універсальних послуг від продажу гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлюваних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується Регулятором.

Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надається постачальником універсальної послуги (далі - ПУП) за розрахунковий місяць, розраховується за формулою, визначеною пунктом 15.1 глави 15 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Умовами пунктів 15.2. та 15.3. глави 15 Порядку (у вищезазначеній редакції) визначено, що протягом перших 12 днів календарного місяця, наступного за розрахунковим, ПУП направляє ОСП акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП. ОСП протягом п`яти календарних днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони, або надає до нього обґрунтовані зауваження, що містять вичерпні пояснення та документальне підтвердження причин непогодження розрахунку вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП. Протягом 2-х робочих днів після отримання від ОСП підписаного акта приймання-передачі ПУП надає Регулятору розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії та копію акта приймання-передачі для затвердження.

За умовами пункту 15.4. глави 15 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ОСП здійснює 100% оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що в разі наявності у позивача заборгованості перед Компанією, остання не позбавлена була права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, таким процесуальним правом відповідач не скористався. Відтак, у суду відсутні будь-які правові підстави для зменшення або зміни розміру заявлених у цій справі позовних вимог у частині спірної суми основного боргу.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за спірним правочином, яка загалом складає 178 296 977,46 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Компанії в частині стягнення з неї вказаної суми основного боргу, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, Товариство просило стягнути з відповідача (з урахуванням поданих заяв від 7 березня 2025 року про збільшення розміру позовних вимог та від 2 квітня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог) три проценти річних у загальному розмірі 2 416 668,04 грн, з яких: 75 454,69 грн - три проценти річних, нараховані за період з 1 червня 2024 року по 19 червня 2024 року на суму основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 квітня 2024 року № 58/04 за квітень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 4 550,77 грн - три проценти річних, нараховані за 2 липня 2024 року на суму основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 травня 2024 року № 59/05 за травень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 539 029,03 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 6 серпня 2024 року по 14 січня 2025 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 червня 2024 року № 60/06 за червень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 648 968,93 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 7 вересня 2024 року по 14 січня 2015 на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 липня 2024 року № 61/07 за липень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 647 041,04 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 5 жовтня 2024 року по 14 січня 2025 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 серпня 2024 року № 62/08 за серпень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 324 623,64 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 2 листопада 2024 року по 14 січня 2025 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 вересня 2024 року № 63/09 за вересень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 146 305,88 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 30 листопада 2024 року по 14 січня 2025 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2024 року № 64/10 за жовтень згідно наданого позивачем розрахунку; 30 694,06 грн - три проценти річних, нараховані за загальний період прострочення з 28 грудня 2024 року по 14 січня 2025 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 листопада 2024 року № 65/11 за листопад 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку, а також 14 787 906,37 грн інфляційних втрат, з яких: 1 065 896,76 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 1 червня 2024 року по 20 червня 2024 року на суму основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 квітня 2024 року № 58/04 за квітень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 3 288 529,10 грн - інфляційних втрати, нараховані за загальний період прострочення з 6 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 червня 2024 року № 60/06 за червень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 4 118 447,96 грн - інфляційні втрати, нараховані за загальний період прострочення з 7 вересня 2024 року по 31 грудня 2024 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 липня 2024 року № 61/07 за липень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 3 992 803,24 грн - інфляційні втрати, нараховані за загальний період прострочення з 5 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 серпня 2024 року № 62/08 за серпень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 1 779 441,80 грн - інфляційні втрати, нараховані за загальний період прострочення з 2 листопада 2024 року по 31 грудня 2024 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 вересня 2024 року № 63/09 за вересень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку; 542 787,51 грн - інфляційні втрати, нараховані за загальний період прострочення з 30 листопада 2024 року по 31 грудня 2024 року на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2024 року № 64/10 за жовтень 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку.

Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат не перевищують розрахованих судом сум, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних компенсаційних виплат підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо невірності здійсненого Товариством розрахунку інфляційних втрат з посиланням на дію правила заокруглення величини індексу інфляції до десяткового числа після коми (один знак після коми), про що писав Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19.

Зокрема, Верховний Суд у вищевказаній постанові в контексті порядку застосування частини 2 статті 625 ЦК України дійшов висновку про те, що: величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми; при обчисленні інфляційних збитків за наступний період до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами частин 5- 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом із цим, норма частини 2 статті 625 ЦК України не містить жодних приписів щодо порядку та методики обрахунку інфляційних втрат, у тому числі обмежень щодо заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми.

Відтак, вищевказана позиція Верховного Суду щодо порядку застосування арифметичних правил округлення при здійсненні обрахунку інфляційних втрат, викладена в постанові від 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19, у розумінні імперативних приписів статті 326 ГПК України та статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не є висновками щодо застосування норм права, а відтак не може бути врахована судом першої інстанції у даній справі.

При цьому, згідно загальновідомих арифметичних правил, округлена цифра розряду, до якого виконується округлення, залишається без змін, якщо в числі, яке округлюється, за нею слідує одна з цифр: 0, 1, 2, 3, 4, а якщо за нею слідує цифри: 5, 6, 7, 8, 9, - тоді до цифри розряду, до якої округляли, додається 1. Округлюючи десятковий дріб до якого-небудь розряду, усі цифри, що йдуть за цим розрядом, замінюють нулями (якщо вони стоять після коми, то їх відкидають) (Математика: підручник для 5 класу закладів загальної середньої освіти/А.Г. Мерзляк, В.Б. Полонський, М.С. Якір. - Х.:Гімназія, 2022. - сторінки 262- 263).

Відтак, у разі використання вищевказаного підходу Верховного Суду щодо обрахунку сукупного індексу інфляції, викладеного в постанові від 26 червня 2020 року в справі № 905/21/19, та на застосуванні якого наполягав відповідач у своєму відзиві, враховуючи зазначені арифметичні правила округлення, сума інфляційних втрат, нарахованих, зокрема, на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 липня 2024 року № 61/07 за липень 2024 року за загальний період прострочення з 7 вересня 2024 року по 31 грудня 2024 року становитиме 4 140 198,62 грн (тобто, на 21 750,66 грн більше розрахованої позивачем суми) (60 885 273,86 грн х 106,8% - 60 885 273,86 грн). Аналогічне суттєве збільшення сум інфляційних втрат у разі застосування округленого до десяткового значення сукупного індексу інфляції відбувається також щодо інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основної заборгованості за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 серпня 2024 року № 62/08 за серпень 2024 року в межах заявленого позивачем періоду прострочення (тобто за ті періоди, коли сума основної заборгованості протягом заявленого періоду прострочення була сталою).

У свою чергу, при розрахунку інфляційних втрат на суми основної заборгованості, які виникли: за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 квітня 2024 року № 58/04 за квітень 2024 року; за актом приймання-передачі наданих послуг від 30 червня 2024 року № 60/06 за червень 2024 року; за актом приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2024 року № 64/10 за жовтень 2024 року, - позивачем застосовувався інший метод розрахунку інфляційних втрат з використанням помісячних показників індексу інфляції (без застосування сукупного індексу інфляції).

Твердження відповідача про те, що Законом не передбачено встановлення витрат на виконання спеціальних обов`язків в іншому розмірі, аніж це передбачено структурою тарифу на передачу електричної енергії, а також покриття витрат ОСП на виконання спеціальних обов`язків з інших джерел, аніж з тарифу на послуги з передачі електричної енергії та поза розміром, ніж це встановлено у затвердженому НКРЕКП тарифі; використання коштів на цілі або в розмірах, не передбачених встановленою структурою тарифу, є нецільовим використанням кошті, а також посилання відповідача на складний майновий стан Компанії, нестійкість фінансово-економічного становища підприємства, судом відхиляються, оскільки ні умови укладеного між сторонами договору, ні положення Порядку № 641 не ставлять у залежність своєчасність здійснення замовником оплати за отримані послуги від включення відповідних витрат до структури тарифу зі сторони Регулятора.

Відповідач зобов`язаний був своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем щодо оплати вартості послуг, а відсутність належного обсягу витрат на оплату послуг із забезпечення збільшення частки виробництва з альтернативних джерел в структурі тарифу на послуги з передачі електричної енергії не є підставою для звільнення Компанії від відповідальності за порушення такого грошового зобов`язання.

Крім того, вказані твердження відповідача спростовуються фактичним виконанням відповідачем обов`язку з часткової оплати наданих послуг у спірний період.

Суд зазначає, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи відповідного клопотання позивача про повернення йому сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 739 722,50 грн судового збору.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік з дня його прийняття, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення відповідач зазначив наступні обставини, які, на його думку, ускладнять виконання рішення суду в даній справі, а саме: систематичні порушенням контрагентами Компанії своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем, у тому числі самим позивачем; кошти на сплату трьох процентів річних та інфляційних втрат не передбачені структурою тарифу на послуги Компанії; негайне стягнення з відповідача грошових коштів за рішенням суду в даній справі не передбачено фінансовим планом підприємства, загрожуватиме нормальній операційній роботі відповідача, як ОСП; численні пошкодження об`єктів об`єднаної енергетичної системи України внаслідок бойових дій та терористичних актів вимагають додаткових витрат Компанії для аварійних ремонтних робіт і відновлення енергопостачання; невідкладне виконання рішення суду ставить під загрозу безперебійне постачання електричної енергії споживачам, створює ризики надзвичайних ситуацій на ринку електричної енергії.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Покладені в основу заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду твердження фактично зводяться до його скрутного фінансового становища.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Судом враховано й те, що не тільки відповідач продовжує працювати в умовах воєнного стану, а й позивач, на господарську діяльність якого також негативно впливають наслідки, пов`язані з військовою агресією російської федерації, і який також безпосередньо задіяний та відіграє важливу функцію в процесі безперебійного постачання електричної енергії споживачам в Україні.

Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

У зв`язку з цим, посилання відповідача на наявність в його контрагентів (у тому числі в позивача) значної заборгованості перед Компанією та відсутність бюджетного фінансування на додаткову оплату нарахованих Товариством компенсаційних виплат як на підстави для відстрочення виконання рішення суду, відхиляються.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі, за умови надання судом відстрочення його виконання на вказаний відповідачем строк, останнім суду також не надано.

Отже, відповідач не подав суду жодних належних доказів, у розумінні приписів статті 76 ГПК України, на підтвердження викладених у його заяві обставин.

Судом також враховано, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України у сферах енергетики і теплопостачання щодо удосконалення окремих положень, пов`язаних із веденням господарської діяльності та дією воєнного стану в Україні" від 14 січня 2025 року № 4213-ІХ внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до яких на час дії воєнного стану в Україні зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії.

Відтак, посилання відповідача на негативні наслідки для нього та його господарської діяльності внаслідок примусового виконання рішення у даній справі та відсутність коштів на оплату нарахованих позивачем компенсаційних виплат, є необґрунтованими, оскільки вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, за якими боржником є Компанія, у частині стягнення компенсаційних виплат, нарахованих за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року (до якого входить також частина спірної заборгованості в даній справі) підлягають зупиненню на період дії воєнного стану в Україні, який на час розгляду даних клопотань відповідача не сплив.

Отже, судом встановлено, що на час розгляду поданих відповідачем клопотань існує імперативна нормативно-правова заборона на стягнення з Компанії в порядку примусового виконання рішень частини нарахованих у даній справі компенсаційних виплат, що додатково свідчить про безпідставність клопотань відповідача про відстрочення в судовому порядку прийнятого рішення у зазначеній частині.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансовий стан, наявність вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотань відповідача про відстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (46016, місто Тернопіль, проспект Злуки, будинок 2В; ідентифікаційний код 42145798) 178 296 977 (сто сімдесят вісім мільйонів двісті дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн 46 коп. основного боргу, 2 416 668 (два мільйони чотириста шістнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 04 коп. трьох процентів річних, 14 787 906 (чотирнадцять мільйонів сімсот вісімдесят сім тисяч дев`ятсот шість) грн 37 коп. інфляційних втрат та 739 722 (сімсот тридцять дев`ять тисяч сімсот двадцять дві) грн 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" 28 574 417 (двадцять вісім мільйонів п`ятсот сімдесят чотири тисячі чотириста сімнадцять) грн 55 коп. основного боргу закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30 травня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко