РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/375/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши матеріали справи

за позовом: Прилуцької окружної прокуратури,

вул. 1-го Травня, 50-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код ,

в інтересах держави в особі

позивача: Чернігівської обласної ради, пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000, код 25618741

до відповідача: Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, вул. Шевченка, 38, смт. Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, 17600, код 04412372

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Варвинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство Варварайагролісництво Комунального підприємства Чернігівоблагроліс Чернігівської обласної ради, вул. Миру, 14А, селище міського типу Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, 17600, код 31254332

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння, ціна позову 87481,76 грн.

встановив:

Прилуцька окружна прокуратура звернулася з позовом до суду в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, у якому просить суд витребувати з незаконного володіння Варвинської селищної ради у комунальну власність на користь Чернігівської обласної ради земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га, що розташована на території Варвинської селищної ради.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.06.2018 № 25-4093/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 05.06.2018 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області передало відповідачу земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га. Спірна земельна ділянка повністю знаходиться в межах лісового фонду, переданих у постійне користування ДП Варварайагролісництво. На думку прокурора, формування спірної земельної ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення з порушенням вимог ст. 20, 122 Земельного кодексу України є фактично зміною цільового призначення земельної ділянки і її незаконним вилученням у лісового господарства.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.04.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі №927/375/25, підготовче засідання призначено на 20.05.2025, 12:30; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Варвинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство Варварайагролісництво Комунального підприємства Чернігівоблагроліс Чернігівської обласної ради (ухвала суду доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 22.04.2025, 13:14, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

23.04.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. У поданій заяві відповідач зазначив про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

07.05.2025 від третьої особи через систему «Електронний суд» надійшли пояснення, у яких третя особа вважає законним та обґрунтованими вимоги щодо витребування з незаконного володіння Варвинської селищної ради у комунальну власність на користь Чернігівської обласної ради земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га, що розташована на території Варвинської селищної ради. На думку третьої особи фактичне повернення земельної ділянки лісогосподарського призначення у володіння та розпорядження обласної ради відповідає критерію законності та справедливості.

Сторони у справі своєчасно та належно повідомлені про дату та час проведення підготовчого засідання 20.05.2025, але у підготовче засідання учасники справи не прибули.

Заява відповідача про розгляд справи за відсутності його представника задоволена судом, оскільки участь у судовому засіданні є процесуальним правом сторони.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

У поданій заяві від 23.04.2025 відповідач зазначив про те, що стосовно задоволення позовних вимог не заперечує, у зв?язку з чим суд доходить висновку про те, що відповідач фактично визнав позов.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачене право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічне положення закріплене в частині 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, за якою відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження в справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частинами 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду в випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення в разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 191,192 Кодексу.

Неприбуття належним чином повідомлених учасників справи у підготовче засідання не є перешкодою для вирішення спору за наявними матеріалами справи, в порядку частини 1 та п. 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи неприбуття учасників справи у судове засідання, а також те, що явка представників учасників судового процесу не визнавалась обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні без участі їх представників.

Відповідач правом на подання відзиву на позов в установлений судом строк не скористався.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Наказом Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 27.12.2000 № 17 «Про дочірнє підприємство «Варварайагролісництво» створено Варвинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Варварайагролісництво».

Згідно з п. 2.1., 2.2. Статуту Варвинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво», затвердженого наказом в.о. генерального директора Комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» від 27.09.2022 № 27, метою діяльності Підприємства є охорона та відновлення лісових ресурсів, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання і отримання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у лісопродукції та супутніх послугах на підставі ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу. Предметом діяльності Підприємства є: спеціалізоване ведення лісового господарства, лісозаготівля, тощо.

Рішенням 15 сесії 23 скликання Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 Про надання в постійне користування земель лісового фонду надано земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу, в постійне користування підприємствам згідно з додатком № 1, для ведення лісового господарства.

У додатку до згаданого рішення обласної ради Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Варварайагролісництво» на території Варвинського району надано в постійне користування 3578,5 га земель лісового фонду, в які увійшла спірна земельна ділянка.

20.11.2001 видано Державний акт на право постійного користування землею І-ЧН №002034, згідно з яким Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Варварайагролісництво» передано у постійне користування 115,4 га в межах згідно з планом землекористування (земельні ділянки на території Калиновицької сільської ради).

У 2018 році, на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Київською обласною філією Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Варвинської селищної ОТГ, Варвинського району, Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування територій Чернігівської області, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 №899 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.02.2017 №57-р) із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №555-р від 09.08.2017).

Додатками до вказаної технічної документації, затвердженої наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.07.2019 №25-4996/14-19-сг, зокрема, є:

- ортофотоплан земельної ділянки, яка знаходиться на території Варвинської селищної ОТГ (Калиновицька сільська рада) Варвинського району Чернігівської області, ділянка №5 площа 3,0885га;

- викопіювання з плану землекористування Калиновицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Калиновицької сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації для передачі у комунальну власність Варвинській ОТГ, ділянка №5 орієнтовною площею 3,0885 га;

- кадастровий план земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Калиновицької сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації для передачі у комунальну власність Варвинській ОТГ, ділянка №5, кадастровий номер :07:000:0583, за яким категорія земель землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель землі запасу.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.06.2018 №25-4093/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність передано Варвинській селищній раді Варвинського району Чернігівської області у комунальну власність Варвинської селищної об?єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1179,5672 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Варвинської селищної об?єднаної територіальної громади Варвинського району Чернігівської області згідно з актом приймання-передачі (а.с. 28).

05.06.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та Варвинською селищною радою підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, у якому зазначено, що цей акт разом із наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області на земельні ділянки, зазначені у додатку.

Згідно з додатком до акту Варвинській селищній раді передано 129 земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку під порядковим номером 91 з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га, з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), розташовану на території Калиновицької сільської ради (а.с. 29-30).

Варвинською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області на підставі зазначеного вище наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та акту приймання-передачі земельних ділянок, 05.06.2018 зареєстроване право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер відомостей про речове право 27016066).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га наразі перебуває у комунальній власності Варвинської селищної ради, цільове призначення землі сільськогосподарського призначення (землі запасу).

За доводами прокурора земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га, повністю знаходиться в межах земельних ділянок лісового фонду, переданих у постійне користування ДП «Варварайагролісниитво» на підставі державного акту на право постійного користування землею І-ЧН№002034.

Як вбачається з проекту організації та розвитку лісового господарства та плану лісовпорядкування ДП «Варварайагролісництво», спірна земельна ділянка знаходиться у кварталі 11 та повністю перебуває у межах ділянки під № 23-24 (загальна площа яких 10,4 га). Згідно матеріалів лісовпорядкування ділянка № 23-24 площею 10,4 га відноситься до ділянок, на яких розміщені протиерозійні ліси віком від 24 до 155 років.

Листом від 27.03.2025 №1476-25 Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО Укрдержліспроект (на запит прокурора №54-77-2229вих-25 від 25.03.2025) надало фрагмент накладки на ортофотоплан кв.11 ДП «Варварайагролісництво» відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2016 року та межею земельної ділянки, за яким згідно з наданими координатами поворотних точок земельна ділянка з кадастровими номером :07:000:0583 повністю накладається на межі 23-24 виділу 11 кварталу ДП «Варварайагролісництво».

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровими номером :07:000:0583 площею 3,0885 га, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; вид використання землі запасу, форма власності комунальна.

Як зазначає прокурор у позові, земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га сформована за рахунок земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні Варвинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво». Чернігівська обласна рада не надавала згоду на вилучення із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та не приймала рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером :07:000:0583 (лист обласної ради від 07.02.2025 № 02-03/118, а.с. 39).

Згідно з листом №10-25-0.3-285/2-25 від 24.01.2025 (на запит прокуратури №54-77-214вих-25 від 08.01.2025) Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області; перебуває у комунальній власності Варвинської селищної ради.

За твердженням прокурора спірна земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі як землі сільськогосподарського призначення у 2018 році, що підтверджує факт зміни Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області цільового призначення земель лісового фонду та безпідставне їх віднесення до земель сільськогосподарського призначення.

Зважаючи на те, що розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво», не віднесено до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, прокурор вважає, що формування спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення за рахунок земель лісогосподарського призначення з порушенням вимог ст. 20, 122 Земельного кодексу України є фактично незаконною зміною цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення і її незаконним вилученням у комунального лісового господарства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з такого.

Щодо підстав представництва інтересів держави Прилуцькою окружною прокуратурою у даній справі суд зазначає таке.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрите за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4, 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Аналогічного змісту положення щодо лісів визначені статтями 7, 8 Лісового кодексу України.

Статтею 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч. 2 ст. 1 Лісового кодексу України).

Прокурор у позовній заяві зазначає про те, порушення інтересів держави в даному випадку полягає у безпідставному вибутті із володіння спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області земельної ділянки лісогосподарського призначення, а саме незаконної реєстрації права власності Варвинської селищної ради, чим грубо порушуються норми Конституції України, Земельного та Лісового кодексів України, підривається авторитет держави в особі органів місцевого самоврядування, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.

Частиною 2 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Виходячи з приписів ст.8 Земельного Кодексу України, до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить, зокрема: розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 30 Лісового кодексу України визначено, що, зокрема, обласні ради, у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; забезпечують виконання загальнодержавних і державних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів і затверджують регіональні (місцеві) програми з цих питань; передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад та припиняють права користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад.

Позовну заяву подано прокуратурою в інтересах держави в особі позивача Чернігівської обласної ради, яка, на думку прокурора, при наявності порушень інтересів держави тривалий час не діє у вказаних спірних правовідносинах, які потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу.

Прилуцька окружна прокуратура листом №54-77-2516вих-2554-10033-25 від 03.04.2025 поінформувала Чернігівську обласну раду про виявлені порушення з проханням повідомити, чи вживала облрада заходи з метою витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та чи планує захищати інтереси держави з даного питання у судовому порядку (а.с. 40-41).

Чернігівська обласна рада у листі від 11.04.2025 № 01-05/308 повідомила Прилуцьку окружну прокуратуру про те, що заходи претензійно позовного характеру щодо усунення порушень у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим :07:000:0583 площею 3,0885 га не вживалися; через обмежене фінансування обласної ради на судові витрати не заперечує проти вжиття заходів представницького реагування прокуратурою (а.с. 42).

Прилуцька окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру повідомила Чернігівську обласну раду про підготовку до Господарського суду Чернігівської області позовної заяви в інтересах держави в особі останньої про витребування земельної ділянки (а.с. 43).

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

З огляду на невжиття самостійно уповноваженим органом у спірних правовідносинах, ефективних заходів щодо усунення виявлених порушень, вбачаються підстави для представництва Прилуцькою окружною прокуратурою інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради та звернення до суду із вказаним позовом у даній справі.

За наведених обставин суд доходить висновку про те, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради у суді при зверненні із цим позовом.

Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.

Оскільки спірна земельна ділянка та права на неї є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).

За статтею 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом (ст. 11 Лісового кодексу України).

Згідно з ч.4 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт г) ч.4 ст. 83 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст. 57 Лісового кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Виходячи з приписів ст. 57 Земельного кодексу України, ч.1 ст.17 Лісового кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Як встановлено судом, рішенням 15 сесії 23 скликання Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 Про надання в постійне користування земель лісового фонду Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Варварайагролісництво» надано в постійне користування на території Варвинського району 3578,5 га земель лісового фонду, в які увійшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га, розташована на території Калиновицької сільської ради Варвинського району Чернігівської області.

Варвинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Варварайагролісництво» є лісокористувачем, основним видом діяльності якого є спеціалізоване ведення лісового господарства.

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 площею 3,0885 га перейшла до комунальної власності Варвинської селищної ради та перебуває у постійному користуванні Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво» згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ЧН №002034.

За огляду на норми ст.45, 54 Лісового кодексу України основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу; перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами; зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Підтвердження факту права постійного користування землями 11 кварталу Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво» міститься у проекті організації та розвитку лісового господарства, лісотаксаційному описі 11 кварталу, плані лісонасаджень, плані зовнішніх меж землекористування.

Листом від 27.03.2025 №1476-25 Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО Укрдержліспроект (на запит прокурора №54-77-2229вих-25 від 25.03.2025) надало фрагмент накладки на ортофотоплан кв.11 ДП «Варварайагролісництво» відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2016 року та межею земельної ділянки, за яким згідно з наданими координатами поворотних точок земельна ділянка з кадастровими номером :07:000:0583 повністю накладається на межі 23-24 виділу 11 кварталу ДП «Варварайагролісництво».

Суд враховує те, що Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання Укрдержліспроект засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Виробниче об`єднання Укрдержліспроект створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. Виробниче об`єднання Укрдержліспроект здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

Отже, інформація, надана Виробничим об`єднанням Укрдержліспроект, а також доданий до неї графічний матеріал є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статей 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 31.05.2023 у справі № 681/804/20, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583 накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка передана у постійне користування третій особі для ведення лісового господарства.

Так, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства, що передані на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.

Згідно з ч.2 ст. 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-VІ, з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013), землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки: а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу.

Пунктом 7 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 5245-VІ визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Виходячи з положень Закону № 5245-VІ, починаючи з 01.01.2013, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у власності територіальної громади, сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебувала в постійному користуванні Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво».

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області №25-4093/14-18-сг від 05.06.2018) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну цільового призначення чи передачу спірної земельної ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення за рахунок земель лісового фонду.

Згідно з ст. 151, ч. 1 ст. 20, ч. 4 ст. 122 та ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області №25-4093/14-18-сг від 05.06.2018)

Дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0583 призвели до вилучення земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також подальшої передачі її у комунальну власність Варвинської селищної об?єднаної територіальної громади на підставі наказу №25-4093/14-18-сг від 05.06.2018 Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області незаконно здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель державного лісового фонду за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому спірну земельну ділянку передано до земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № №25-4093/14-18-сг від 05.06.2018 Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, на підставі якого земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, є незаконним, тобто прийнятим всупереч вимогам чинного законодавства.

Як встановив суд, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0583, відповідно до п. 3 розділу ІІ Закону № 5245-VI є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та перебуває в управлінні Чернігівської обласної ради.

Виходячи з установлених обставин, суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка, право власності на яку протиправно зареєстровано відповідачем, протиправно вибула з спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (п.85,86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (п.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем у спорі про витребування майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України є власник майна, а відповідачем добросовісний набувач (титульний власник спірного майна), що володіє ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом, тоді як особи, які набували та втрачали відповідне право у ланцюгу перепродажів, не є відповідачами у такому спорі, так як на час пред`явлення вимоги про витребування майна з володіння не є ані власниками, ані володільцями, ані користувачами спірного майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №183/1617/16 дійшла висновку, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

На час звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки, право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га зареєстровано за територіальною громадою в особі Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області (номер відомостей про речове право 27016066).

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу прокурора про витребування з незаконного володіння Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області на користь Чернігівської обласної ради земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За статтею 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За приписами частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Відповідач зазначив про те, що стосовно задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнав позов.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд установив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб. Неправомірність вибуття спірної земельної ділянки з державної власності в комунальну власність Варвинської селищної ради підтверджена матеріалами справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги прокурора ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних доказах у розумінні статей 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України і, як наслідок, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

При ухваленні рішення у справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.

Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України в разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Наведена норма також закріплена в частині 3 статті 7 Закону України Про судовий збір.

За платіжною інструкцією від 16.04.2025 № 1027 (наявна в матеріалах справи) за розгляд даного спору (позов подано через систему «Електронний суд»), прокуратурою сплачено до Державного бюджету України 2422,40 грн.

Оскільки до початку розгляду спору по суті відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, 50 % судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією від 16.04.2025 № 1027 (примірник знаходиться в матеріалах справи), у розмірі 1211,20 грн підлягає відшкодуванню прокуратурі за рахунок відповідача.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір", прокурор вправі звернутися з клопотанням про повернення з Державного бюджету України 50 % судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 13, 14, 46, 53, 73-80, 86, 129, 130, частиною 2 статті 178, ст. 185, 191, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати з незаконного володіння Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (вул. Шевченка, 38, смт. Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, 17600, код 04412372) у комунальну власність на користь Чернігівської обласної ради (пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000, код 25618741) земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0583, площею 3,0885 га, що розташована на території Варвинської селищної ради.

3. Стягнути з Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (вул. Шевченка, 38, смт. Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, 17600, код 04412372) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код 02910114) 1211,20 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 20.05.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2025.

Суддя М.О. Демидова