ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 Справа № 917/119/24(917/387/24)

Суддя Господарського суд Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 917/119/24(917/387/24)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ", вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер", вул. Київська, 2Е, с. Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714;

про стягнення грошових коштів,

Представники:

від позивача: Лозовський В.М., довіреність від 03.02.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №143 від 15.04.2013 (представник виконуючого обов"язки керівника ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" розпорядника майна Гусара І.О.)

від позивача: Остапенко О.П., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1396 від 21.03.2014

від відповідача: Піддубний Д.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1462 від 25.03.2015

В судовому засіданні суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомив, що повний текст рішення суду буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" (далі - ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ", позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. №414/24 від 05.03.2024) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер" (далі -ТОВ "Ендейвер", відповідач) про стягнення 4 732 510,11грн заборгованості за договором №71-СО найму (оренди) обладнання від 07.07.2023, у тому числі: 4 181 488,78грн основної суми заборгованості, 434 161,68грн - пені, 74 913,26грн - інфляційних втрат, 41 946,39грн - 3% річних.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2024 даний позов був переданий на розгляд судді Солодюк О.В.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.03.2024 (суддя Солодюк О.В.) позовну заяву ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" до ТОВ "Ендейвер" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/387/24; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі; встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

02.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4472), в якому відповідач позовні вимоги заперечує у повному обсязі за мотивами, наведеними у відзиві. Зокрема зазначає, що заборгованість за договором № 71-СО від 01.07.2023 та актах приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 1 від 3108.2023, №2 від 30.09.2023 та № 3 від 31.10.2023 була погашена у повному обсязі шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог за заявами позивача про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/314 від 18.09.2023 в сумі 354 307,64грн, № 09/316 від 20.09.2023 в сумі 246 750,50грн, № 09/319 від 21.09.2023 в сумі 306 814,99грн, № 09/327 від 26.09.2023 в сумі 34 691,17грн, № 09/349 від 19.10.2023 на суму 1 701 361,07грн та № 09/390 від 21.11.2023 на суму 5 456 265,57грн.

03.04.2024 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №4564), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 20 220, 01 грн пені, 7 687, 82 грн інфляційних втрат, 1 895, 63 грн 3% річних.

19.04.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 5488).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.04.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог; повернуто позивачу з Державного бюджету України 67 959, 65 грн судового збору; відкладено підготовче засідання на 27.06.2024 (а.с. 73).

24.06.2024 від відповідача надійшла заява (вх. № 8779), відповідно до якої він визнає позовні вимоги частково, а саме в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Водночас просить суд зменшити позовні вимоги в частині нарахування пені до 1,00грн, посилаючись на те, що:

- відповідачем припинено основне зобов`язання за Договором № 71-СО найму (оренди) обладнання ще до звернення позивача до суду;

- зобов"язання за основним зобов`язанням припинялось самим позивачем, враховуючи суму заборгованості перед ТОВ "Ендейвер";

- позивач умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків;

- ТОВ "Ендейвер" визнало суму 3% річних та індексу інфляції у повному обсязі;

- ТОВ "Ендейвер" не вчиняє жодних дій, які направлені на уникнення відповідальності по договору;

- стягнення додатково з ТОВ "Ендейвер" суми пені у повному розмірі перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих прибутків для позивача;

- дії позивача суперечать принципам добросовісності закріплених цивільним та господарським законодавством; первісні позовні вимоги позивача були зменшені ним з 4 732 510,11грн до 29 803,46 грн, тобто в 159 разів.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.06.2024 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2024.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.09.2024 матеріали справи №917/387/24 за позовом ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" до ТОВ "Ендейвер" передано для розгляду в межах справи №917/119/24 про банкрутство ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ", яка розглядається Господарським судом Полтавської області.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.09.2024 справу № 917/387/24 передано судді Господарського суду Полтавської області Ореховській О.О. для розгляду в межах справи №917/119/24 про банкрутство ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ", справі присвоєно єдиний унікальний номер - №917/119/24(917/387/24).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.09.2024 суддя Ореховська О.О. прийнято справу № 917/119/24(917/387/24) до свого провадження в межах справи №917/119/24 про банкрутство ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ"; справу постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.09.2024; встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи.

30.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №12860), відповідно до якого відповідач визнає позовні вимоги частково, в сумі 3% річних в розмірі 1 895,63грн та інфляційних втрат в розмірі 7 687,82грн, а також просить суд зменшити нарахований позивачем розмір пені до 1,00грн.

Інші заяви по суті справи сторони не подавали.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі № 917/119/24(917/387/24), справу призначено до судового розгляду по суті на 21.11.2024.

В судовому засіданні 21.11.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 24.12.2024.

24.12.2024 судове засідання не відбулось у зв"язку з відпусткою судді Ореховської О.О., а тому ухвалою суду від 13.01.2025 визначено нові дату та час судового засідання з розгляду справи по суті - 18.02.2025 о 10:30год.

17.02.2024 від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх. № 2189)..

В судовому засіданні 18.02.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 29.04.2025.

В судовому засіданні 29.04.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладення ухвалення та проголошення судового рішення до 08.05.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за участю представника виконуючого обов"язки керівника ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" розпорядника майна Гусара І.О. - Лозовського В.М.

Учасники у справі повідомлені про дату та час проголошення судового рішення під розписку.

29.04.2024 від представника позивача Остапенка О.П. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 5671).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги (з урахуванням зменшення позовних вимог) підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Представник відповідача в судовому засіданні визначає позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а розмір нарахованої позивачем пені просить зменшити до 1,00грн.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

01.07.2023 між ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" (орендодавець) таТОВ "Ендейвер" (орендар) укладено Договір № 71-СО найму (оренди) обладнання (далі - Договір, № 71-СО, а.с. 6-11).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, таке:

( п. 1.1 Договору) орендодавець зобов`язується передати орендареві у користування на певний строк (термін), визначений даним Договором, бурильний інструмент (об`єкт оренди), наведений у додатку № 1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

( п. 1.4 Договору) об`єкт оренди підлягає передачі на території бурових майданчиків свердловин № 1 Академіка Шпака Будищансько-Чутівської площі, № 74 Семиренківського газоконденсатного родовища, № 71 Мачухівського газоконденсатного родовища, № 81 Семиренківського газоконденсатного родовища, та за адресою: вул. Серьогіна, 3а, м. Полтава.

(п. 3.1. Договору) перебіг строку оренди розпочинається з моменту фактичного прийняття і оренду об`єкта оренди згідно з відповідним актом, підписаний обома сторонами та орієнтовно складає 180 календарних днів з дати мобілізації.

(п. 4.1. Договору) розмір орендної плати визначається згідно з розцінками, наведеними у Додатку № 1 до даного Договору.

Добові ставка оренди бурильних труб погоджені сторонами у розділу 2 додатку № 1 до Договору ставки та тарифи (а.с. 13-14).

(п. 4.2 Договору) орендна плата виплачується орендарем щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 35 (тридцяти п`яти) календарних днів після підписання акту приймання передачі наданих послуг за відповідний місяць.

( п. 4.3 Договору) у 5 (п`ятиденний) строк після завершення відповідного звітного розрахункового періоду орендодавець надає орендарю рахунок за надані послуги протягом такого періоду та акт приймання - передачі наданих послуг, підписаний орендодавцем. Орендар протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надання орендодавцем акту приймання - передачі наданих послуг підписує даний акт або надає вмотивовану відмову в його підписанні. У випадку, якщо протягом 10 (десяти) днів з дати отримання орендарем акту приймання - передачі наданих послуг, орендар не підписав його та не надав вмотивованої відмови від підписання, такий акт вважається прийнятим орендарем та підписаним і підлягає оплаті у встановлений договором строк.

(п. 5.1 Договору) передача майна в оренду/з оренди здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом приймання - передачі.

(п. 5.2. Договору) Об`єкт оренди вважається переданим/поверненим орендодавцем та прийнятим орендарем/орендодавцем з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі обладнання.

( п. 9.1.2 Договору) у випадку прострочення зі сплатою орендних платежів орендар сплачує пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення.

Відповідно до актів приймання-передачі майна в оренду, позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв майно, яке є об`єктом оренди за Договором (а.с. 12-20).

На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на суму 4 181 488,78 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за Договором найму (оренда) № 71-СО від 01.07.2023, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (а.с. 21-23), а саме;

- Акт № 1 від 31.08.2023 на суму 942 564,30 грн,

- Акт № 2 від 30.09.2023 на суму 3 238 924,48грн.

У встановлені договором строки відповідач не оплатив вартість наданих послуг за вищевказаними Актами.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 71-СО найму (оренди) обладнання від 01.07.2023 в сумі 4 181 488,78 грн. Крім цього, позивач, з посиланням на п. 9.1.2. Договору та приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, у тому числі:

за Актом № 1 від 31.08.2023 на суму 942 564,30 грн: пеня - 121 709,12грн, 3% річних - 11 375,54грн, інфляційні втрати - 22 821,18грн;

за Актом № 2 від 30.09.2023 на суму 3 238 924,48грн: пеня - 312 452,56грн, 3% річних - 30 570,85грн, інфляційні втрати - 52 092,08грн.

Після відкриття провадження у справі позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. №4564 від 03.04.2024), в якій просить суд стягнути з відповідача 20 220, 01 грн пені, 7 687, 82 грн інфляційних втрат та 1 895, 63 грн. - 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов"язання про Акту приймання-передачі послуг (виконаних робіт) № 2 від 30.09.2023 за Договором № 71-СО найму (оренди) обладнання від 01.07.2023.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач зазначає таке.

Відповідно до п. 4.2 Договору № 71-СО, орендна плата виплачується орендарем щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 35 (тридцяти п`яти) календарних днів після підписання акту приймання передачі наданих послуг за відповідний місяць.

31.08.2023 між сторонами підписано акт приймання - передачі послуг (виконаних робіт) № 1 на загальну суму 942 564,30 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору № 71-СО оплата по акту № 1 від 31.08.2023 мала бути проведена до 05.10.2023.

Погашення заборгованості по акту № 1 від 31.08.2023 відбувалося шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог поетапно, а саме:

19.09.2023 у сумі 354 307,64 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/314 від 18.09.2023;

21.09.2023 у сумі 246 750,50 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/316 від 20.09.2023 р.;

21.09.2023 у сумі 246 750,50 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/319 від 21.09.2023;

27.09.2023 р. у сумі 34 691,17 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/327 від 26.09.2023.

Отже, заборгованість відповідачем по акту приймання - передачі послуг (виконаних робіт) № 1 на загальну суму 942 564,30 грн погашена в строки, визначені Договором № 71-СО і підлягає зменшенню до 0,00 грн..

30.09.2023 між сторонами підписано акт приймання - передачі послуг (виконаних робіт) № 2 на загальну суму 3 238 924,48 грн..

Відповідно до п. 4.2 Договору № 71-СО оплата по акту № 2 від 30.09.2023 р. мала бути проведена до 06.11.2023.

Погашення заборгованості по акту № 2 від 30.09.2023 відбувалося шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог поетапно, а саме:

20.10.2023 в сумі 1 701 361,07 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/349 від 19.10.2023;

22.11.2023 у сумі 1 537 563, 41 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/390 від 21.11.2023.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору в частині строку оплати наданих послуг (виконаних робіт) за актом № 2 від 30.09.2023 позивач, із посиланням на п. 9.1.2 Договору № 71-СО та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 20 220,01 грн пені, 1 895,63грн 3% річних та 7 687,82грн інфляційних втрат.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом. Отже, розгляд справи здійснюється в межах зменшених позовних вимог.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та письмових пояснення до справі позовні вимоги в частині стягнення 1 895,63грн 3% річних, 7 687,82грн інфляційних втрат визначає у повному обсязі. Водночас розмір нарахованої позивачем пені просить суд зменшити до 1,00грн.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 сі. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до актів приймання-передачі майна в оренду, позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв майно, яке є об`єктом оренди за Договором № 71-СО найму (оренди) обладнання від 01.07.2023 (а.с. 12-20).

В п. 4.2 Договору сторони погодили, що орендна плата виплачується орендарем щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 35 (тридцяти п`яти) календарних днів після підписання акту приймання передачі наданих послуг за відповідний місяць.

30.09.2023 між сторонами підписано Акт приймання - передачі послуг (виконаних робіт) № 2 на загальну суму 3 238 924,48 грн. Зазначений Акт підписаний відповідачем без претензій або зауважень.

З урахуванням приписів до п. 4.2 Договору № 71-СО сплата орендної плати по Акту № 2 від 30.09.2023 мала бути проведена до 06.11.2023.

Погашення заборгованості по Акту № 2 від 30.09.2023 відбувалося шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог поетапно, а саме:

20.10.2023 в сумі 1 701 361,07 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/349 від 19.10.2023 (а.с. 67 (зворотний бік)-68);

22.11.2023 у сумі 1 537 563, 41 грн відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 09/390 від 21.11.2023 (а.с. 68 (зворотний бік)).

Суд встановив, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вищезазначеним Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України сплату орендної плати по Акту № 2 від 30.09.2023 в сумі 1 537 563, 41 грн здійснив 22.11.2023, тобто з порушенням строку, визначеного п. 4.2 Договору. Відтак вказане зобов`язання в сумі 1 537 563,41грн є простроченим.

Вказана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

В п. 9.1.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення зі сплатою орендних платежів орендар сплачує пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення.

Враховуючи строки оплати, визначені п. 4.2. Договору, а також суми і дати оплат, здійснених відповідачем, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення за загальний період прострочення з 07.11.2023 по 21.11.2023 на суму 20 220,01грн.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено його правильність.

Водночас відповідач просить суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення пені до 1,00грн посилаючись на те, що:

- відповідачем припинено основне зобов"язання за Договором № 71-СО найму (оренди) обладнання ще до звернення позивача до суду;

- зобов`язання за основним зобов`язанням припинялось самим позивачем, враховуючи суму заборгованості перед ТОВ "Ендейвер";

- позивач умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків;

- ТОВ "Ендейвер" визнало суму 3% річних та індексу інфляції у повному обсязі;

- ТОВ "Ендейвер" не вчиняє жодних дій, які направлені на уникнення відповідальності по Договору;

- стягнення додатково з ТОВ "Ендейвер" суми пені у повному розмірі перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих прибутків для позивача;

- дії позивача суперечать принципам добросовісності закріплених цивільним та господарським законодавством:

- первісні позовні вимоги позивача були зменшені ним з 4 732 510,11грн до 29 803,46 грн, тобто в 159 разів.

Позивач усно просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені у повному обсязі.

З цього приводу суд зазначає наступне:

У ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.10.2019 р. у справі № 910/1828/19.

Враховуючи всі обставини справи у сукупності, повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, незначний період прострочення виконання зобов`язань, та враховуючи те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем умов Договору, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому правом згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.2 ст. 233 ГК України та зменшити розмір пені, нарахованої позивачем, на 50%, тобто до 10 110,01 грн, цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

При визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені, суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені судом задовольняються частково в сумі 10 110,01грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені суд у позові відмовляє.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору в частині строку оплати наданих послуг (виконаних робіт) за Актом № 2 від 30.09.2023 позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 1 895,63грн 3% річних та 7 687,82грн інфляційних втрат.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Перевіривши розрахунки 3% річних у розмірі 1 895,63грн та інфляційних втрат в розмірі 7 687,82грн судом встановлено їх правильність та відповідність вимогам чинного законодавства.

Позовні вимоги в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідачем визнаються у повному обсязі.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належність доказів передбачена ст. 76 ГПК України, у відповідності до якої належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтєю 77 ГПК України встановлена допустимість доказів, у відповідності до якої обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 110,01 грн пені, 7 687,82грн інфляційних втрат та 1 895,63грн 3 % річних підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

Позивач у позовній просить суд покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

У ч. 1 - ч. 3 ст. 124 ГПК України зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що за подання до суду позову позивач сплатив 70 987,90грн судового збору за платіжною інструкцією №20 від 05.03.2024.

У заяві про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення 29 803,46грн, а отже сума судового збору має становити 3 028,00грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.04.2024 повернуто ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" (вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000; код ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 67 959,65грн, сплачений за платіжною інструкцією №20 від 05.03.2024.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі в сумі 3 028,00 грн.

У позовній заяві позивач вказав, що крім витрат на сплату судового збору, він очікує понести у цій справі судові витрати на професійну правничу допомогу із розгляду справи в суді першої інстанції, які згідно з попереднім (орієнтованим) розрахунком, становлять 14 300,00 грн.

В подальшому у заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач повідомив, що понесені у цій справі судові витрати на професійну правничу допомогу із розгляду справи в суді першої інстанції становить 11 400,00грн.

29.04.2025 від представника позивача Остапенка О.П. надійшло клопотання (вх. 5671) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 300,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Практична реалізація вищезгаданого принципу господарського судочинства в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення остаточного розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, через подання:

- заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу;

- детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;

- доказів, що підтверджують виконання адвокатом робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

3) розподіл судових витрат судом (ст.129 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Унаслідок існування зв`язку між конкретною судовою справою та витратами на професійну правничу допомогу останні набувають статусу судових витрат.

Тотожне правило містить й ч. 1 ст. 221 ГПК України, за якою, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та дотримання критерії, передбачених частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, позивачем вчинено відповідні процесуальні дії (зроблено заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат та подано такі докази суду) з дотриманням порядку і строків, встановлених ГПК України.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 300,00грн суду надано такі докази: Договір про надання правничої допомоги №13/22 від 17.05.2022 , Додаток №1 до Договору №13/22 від 17.05.2022, ордер серія ВІ № 1202518 від 05.03.2024, виданий Адвокатським об`єднанням "Аргос", платіжна інструкція №46743399SB від 02.04.2024 на суму 68 850,00 грн (а.с. 26-28, 153-154).

Згідно з п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги № 13/22 від 17.05.2022 оплата за надання правничої допомоги здійснюється клієнтом у безготівковій формі шляхом передоплати авансу, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в Додатку № 1. Після відпрацювання авансу, що може, на вимогу клієнта, підтверджуватися актом приймання-передачі, подальша оплата гонорару проводиться по факту надання послуги, виконання роботи, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в Додатку № 1, протягом 3 днів або за домовленістю сторін в кінці відповідного місяця.

Суд встановив факт перерахування позивачем в якості попередньої оплати на рахунок Адвокатського об`єднання "Аргос" грошових коштів у сумі 68 850,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції № 46743399SB від 02.04.2024 (а.с. 153).

У клопотанні представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги на загальну суму 15 300,00 грн, у тому числі:

05.03.2024 - складання позовної заяви про заборгованості з ТОВ "Ендейвер" від 05.03.2024 (5 стор.), формування її, надсилання учасникам справи та до суду - 4 000,00 грн;

03.04.2024 - складання заяви про зменшення розміру позовних вимог (4 стор.), формування її, надсилання учасникам справи та до суду - 3 200,00 грн;

25.04.2024 - участь у судовому засіданні господарського суду Полтавської області - 2 700,00 грн.;

27.06.2024 - участь у судовому засіданні господарського суду Полтавської області - 2 700,00 грн;

29.04.2025 - участь у судовому засіданні господарського суду Полтавської області - 2 700,00 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказане відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позиції Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу відповідачу у справі надавав, в тому числі представництво в судових засіданнях здійснював адвокат Остапенко О. П. на підставі договору про надання правничої допомоги №13/22 від 17.05.2022 та ордеру серії ВІ № 1202518 від 05.03.2024.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі 910/9714/22 зазначено:

"6.36. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

6.37. Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.38. Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

6.39. Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

6.40. Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

6.41. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

6.42. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

6.43. Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

6.44. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

6.45. У контексті доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

6.46. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

6.47. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

6.48. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

6.49. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

6.50. Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги."

З приводу відшкодування витрат за надані представником відповідача послуги (виконані роботи), а саме участь адвоката Остапенка О.П. у судовому засіданні Господарського суду Полтавської області 29.04.2025 ( 2 700,00 грн), суд зазначає таке.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.07.2024 відкрито провадження у справі № 917/119/24 про банкрутство ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ", введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича (далі - Гусар І.О.) (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 143 від 15.04.2013, ідентифікаційний код ) з наданням йому повноважень відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024, з - поміж іншого, припинено повноваження керівника ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" Кравченка С.О. (РНОКПП НОМЕР_1 ) та покладено виконання обов`язків керівника ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" на розпорядника майна Гусара І.О.

В судовому засіданні 29.04.2025 інтереси ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" представляв представник виконуючого обов"язки керівника ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" арбітражного керуючого Гусара І.О. - адвокат Лозовський В.М. на підставі доручення від 03.02.2025.

Участь адвоката Остапенка О.П. в судовому засіданні 29.04.2025 є виключною ініціативою адвоката і не була необхідною, в тому вартість оплати послуг адвоката за участь у цьому судовому засіданні Господарського суду Полтавської області не може бути покладена на позивача.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи, такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, враховуючи наведену практику Верховного Суду, суд зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 300,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу (15 300,00 грн), на думку суду, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене, вивчивши надані документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, пропорційності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 12 600,00грн, що включає:

05.03.2024 - складання позовної заяви про заборгованості з ТОВ "Ендейвер" від 05.03.2024 (5 стор.), формування її, надсилання учасникам справи та до суду - 4 000,00 грн; 03.04.2024 - складання заяви про зменшення розміру позовних вимог (4 стор.), формування її, надсилання учасникам справи та до суду - 3 200,00 грн; 25.04.2024 - участь у судовому засіданні Господарського суду Полтавської області - 2 700,00 грн.; 27.06.2024 - участь у судовому засіданні Господарського суду Полтавської області - 2 700,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Предметом розгляду в цій справі були вимоги позивача (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 29 803,46 грн.

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 19 693,46, у тому числі 10 110,01грн пені, 7 687,82грн інфляційних втрат та 1 895,63грн 3% річних.

Разом з цим, суд враховує правову позицію, викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу) покладаються на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, сума витрат на правничу допомогу підлягає відшкодуванню в сумі 12 600,00грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ендейвер", вул. Київська, 2Е, с. Супрунівка, Полтавський район, Полтавська область, 38714; на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ", вул. Небесної Сотні, 9/17, м. Полтава, 36000; 10 110, 01 грн пені, 7 687, 82 грн інфляційних, 1 895, 63 грн 3% річних, 3 028, 00 грн витрат по сплаті судового збору, 12 600, 00 витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (абз. другий частини першої ст. 256 в редакції Закону № 4173-IX від 19.12.2024).Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 19.05.2025

Суддя Ореховська О.О.