ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 Справа № 914/803/25

За позовною заявою: Фізичної особи підприємця Стаднійчука Романа Івановича, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ», с.Ставчани Львівського району Львівської області

про стягнення 445548,90 грн заборгованості, за договором поставки №010223/02п від 01.02.2023.

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 справу №914/803/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 23.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

04.04.2025 від позивача до суду надійшов лист, до якого долучено для огляду оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

09.04.2025 від відповідача до суду надійшов відзив.

24.04.2025 від позивача до суду надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 22.05.2025. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

01.02.2023 між Фізичною особою-підприємцем Стаднійчуком Романом Івановичем (надалі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (надалі відповідач, покупець) було укладено договір поставки №010223/02п, відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар, на умовах цього договору.

01.02.2023 між сторонами підписано протокол узгодження розбіжностей до вказаного договору поставки.

Відповідно до п.6.6. договору (з врахуванням протоколу узгодження розбіжностей), оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 42 календарних днів з дня поставки товару та 25 календарних днів з дня поставки товару на час військового стану. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Оплата товару, що поставляється в нову торгову точку покупця, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 42 календарних днів з дня першої поставки товару в нову торгову точку або РЦ та протягом 18 календарних днів з дня поставки товару на час військового стану.

Також, згідно з п.6.7. вимога постачальника по оплаті поставленого товару може бути припинена шляхом зарахування вимог покупця по оплаті поверненого товару або товару, що підлягає поверненню постачальнику, вимог покупця по оплаті послуг, зазначених в додатку №6 до цього договору, договору про надання послуг, вимог покупця по оплаті штрафів, інших зустрічних вимог покупця за цим договором і іншим договорами, укладених між сторонами. Залік здійснюється за письмовою заявою покупця, спрямованому на поштову адресу постачальника.

Згідно з п.3.12 договору, право власності на поставлений товар переходить від постачальна до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товаро-транспортної та видаткової накладної.

Відповідно до п.1.5 договору, сторони погоджуються, що згідно даного договору поставка товарів здійснюється як на склади та роздрібні торгові точки покупця, так і на роздрібні торгові точки вантажоотримувачів, що визначаються покупцем (надалі разом «роздрібні торгові точки Покупця»). Перелік роздрібних торгових точок покупця погоджується сторонами у відповідному додатку №11 до цього договору (п.1.6 договору). Вантажоотримувач - уповноважена покупцем юридична особа на отримання товар, який поставляється на підставі даного договору. В обов`язок вантажоотримувача входить прийняття товару в роздрібних торгових точках покупця. Дані вантажоотримувача (включаючи дані доручення ( номер дата підписання) на отримання товару від покупця зазначаються у додатку №11, який є невід`ємною частиною даного договору (п.1.7 договору). Покупець підписанням даного договору підтверджує наявність у вантажоотримувача, який здійснює фактичне отримання товару від постачальника, всіх необхідних повноважень, пов`язаних із прийманням товару від постачальника за кількістю, якістю, наявністю та належним оформленням товаросупровідної документації, в тому числі права підпису будь-яких актів та інших документів, пов`язаних із передачею-прийманням товару від постачальника.

Як зазначено в позові постачальник належним чином виконував умови договору по поставці товару покупцю. Натомість протягом 2025 року ТОВ «Трансмарт СМ» порушував умови договору, несвоєчасно здійснював оплату за поставлений товар. Так, протягом 2025 року позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму 573727,81 грн, однак відповідачем оплачено поставлений товар не в повному обсязі. Заборгованість за поставлений товар становить 445548,90грн.

У порядку досудового врегулювання спору 28.02.2025 позивач надсилав відповідачу претензію-вимогу про сплату боргу, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не оплатив позивачу повної вартості поставленого товару. Відтак, ФОП Стаднійчук Р.І. подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 445548,90грн основного боргу.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що згідно з долученого до відзиву акту звірки, розмір фактичної заборгованості є меншим від заявленого позивачем та становить 444336,52 грн.

Також у відзиві відповідач просив відмовити позивачу у стягненні заявлених витрат на професійну правничу допомогу та заперечив проти суми судового збору, яка сплачена позивачем. За твердженням відповідача позовна заява була подана в електронній формі, то позивач неправильно здійснив розрахунок, оскільки мав застосувати коефіцієнт 0,8. В результаті позивач сплатив судовий збір в підвищеному розмірі. За розрахунком відповідача судовий збір мав становити 5332,04 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №010223/02п від 01.02.2023, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 ст. 264 ГК України).

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 573727,81 грн за видатковими накладними, копії яких долучено до позову (оригінали судом оглянуто).

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача у видаткових накладних не зазначено.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п.6.6. договору (з врахуванням протоколу узгодження розбіжностей), оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 42 календарних днів з дня поставки товару та 25 календарних днів з дня поставки товару на час військового стану. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Оплата товару, що поставляється в нову торгову точку покупця, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 42 календарних днів з дня першої поставки товару в нову торгову точку або РЦ та протягом 18 календарних днів з дня поставки товару на час військового стану.

Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 445548,90грн.

За обставинами цієї справи, відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив. Проте, ТОВ «Трансмарт СМ» заперечило проти заявленої суми боргу, оскільки за розрахунком відповідача заборгованість перед позивачем складає 444336,52 грн, зважаючи на відомості зазначені в акті звірки взаємних розрахунків, який долучено до відзиву.

Сторонами долучено до матеріалів справи акти звірки взаєморозрахунків, які складені позивачем та відповідачем окремо без погодження з контрагентом. Різниця заборгованості в актах складає 1212,38грн.

Судом перевірено акти звіряння, які подані сторонами до цієї справи, разом з відомостями, які зазначені у видаткових накладних. Як встановлено судом акти звіряння складені за різні періоди. Так, позивач подав акт за період 01.01.2025-25.03.2025, а відповідач подав акт за період 01.02.2025-25.03.2025. Таким чином спір існує за період 01.02.2025-25.03.2025.

Слід зазначити, що в акті звірки позивача відсутні відомості про поставки з 01.02.2025 по 03.02.2025. Однак, в акті звірки відповідача відображені відомості про поставки з 01.02.2025 по 03.02.2025. Разом з тим, відповідач не надав доказів фактів поставки товару у вказаний період.

Відповідно до вказаних актів, розбіжності наявні в таких видаткових накладних:

№ та дата видаткової накладноїСума поставки, яка зазначена позивачемСума поставки, яка зазначена відповідачем
1578 від 05.02.2025905,15грн953,21грн
1811 від 11.02.20251354,20грн1355,40грн
1919 від 12.02.20253864,96грн 3864,36грн
1994 від 13.02.2052922,01грн2893,93грн
Перевіривши зазначену інформацію у видаткових накладних (оригінали судом оглянуто), суд звертає увагу, що саме в акті звірки позивача коректно відображено суми поставки товару, за вказаними вище спірними видатковими накладними. Натомість відповідач не надав документального підтвердження сум, які зазначені в акті звірки, який долучений до відзиву.

Крім того, в акті звірки відповідача наявні відомості про коригування сум надходження товарів і послуг, зокрема, за 10.02.2025 на суми 1,28грн, 48,06грн та 6,83грн, а також за 20.02.2025 на суму 28,08грн. При цьому відповідач також не надав документального підтвердження вказаних сум.

З огляду на зазначене, Господарський суд Львівської області відзначає, що сума заборгованості в розмірі 444336,52грн та інформація, яка зазначена в акті звірки відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зважаючи на встановлене, суд констатує, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 445548,90грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.

Стосовно заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00грн слід зазначити таке.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Подаючи до суду відзив на позов, позивач зазначав про понесення витрат на оплату правової правничої допомоги.

До матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги від 17 березня 2025 року, складений між позивачем та адвокатом Р.Б.Данилко (далі - договір від 17.03.2025), копію додаткової угоди №1 від 17.03.2025, копію акту приймання-передачі від 25.04.2025, копію ордера серії ВС №1354671 від 17.03.2025, виданий адвокату Р.Б.Данилко.

Позивач надав суду документи, що підтверджують представництво інтересів саме адвокатом.

Відповідно до п.1.1 договору від 17.03.2025, сторони домовились, що адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому договорі, на умовах та в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п.п.1-2 додаткової угоди, адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу (послуги, роботи), передбачену угодою, а позивач зобов`язався прийняти правничу допомогу та оплатити її. Безпосередній зміст правничої допомоги полягає у підготовці та подачі процесуальних документів, представництві інтересів клієнта у Господарському суді Львівської області у справі за позовом ФОП Стаднійчука Р.І. до ТОВ «Трансмарт СМ» про стягнення боргу. Вартість правничої допомоги є фіксованою та становить 20000,00грн.

Відповідно до акту передачі-приймання наданих послуг від 24.04.2025 адвокатське об`єднання надало такі послуги: аналіз документації, підготовка тексту позовної заяви, підготовка документації для подачі до суду, направлення позову до суду, підготовка клопотання та подача оригіналів документів до суду.

Відповідач заперечив проти поданої заяви, покликаючись на те, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є пропорційним до складності справи, так як за своєю категорією вона не є складною; наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, розрахунок розміру позовних вимог не є складним).

Заяви про зменшення понесених витрат на професійну (правничу) допомогу відповідач не подавав.

Суд звертає увагу, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Слід також у порядку статті 86 ГПК України давати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова КГС ВС від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).

Зважаючи на заперечення відповідача, перевіривши зміст виконаних робіт та їх обсяг, включених в розрахунок вартості наданих послуг, виходячи із критерію розумності їхнього розміру, Господарський суд Львівської області зазначає про відсутність підстав для відмови в заявлених витрат. Водночас суд відзначає, що визначений розмір гонорару в сумі 20000,00грн за обумовлені послуги (аналіз документації, підготовка тексту позовної заяви, підготовка документації для подачі до суду, направлення позову до суду, підготовка клопотання та подача оригіналів документів до суду) є обґрунтованим, заявлені витрати є співмірними зі складністю справи та зазначені вимоги відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Щодо суми судового збору суд погоджується з доводами відповідача, оскільки згідно ч.3.ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так, позовна заява була подана в електронній формі, відтак судовий збір мав становити 5346,59 грн. (444 548,90 грн *1,5%*0,8).

З огляду на зазначене, судовий збір в розмірі 5346,59 грн покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (81118, Львівська область, Львівський район, село Ставчани, вулиця Шевченка, будинок 9А, ідентифікаційний код 43023513) на користь Фізичної особи підприємця Стаднійчука Романа Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 445548,90грн основного боргу, 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 5346,59 судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 27.05.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ