ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 3-223 (904/9932/16)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Білоуса В. В., Погребняка В. Я.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

на постанову Східного апеляційного господарського суду (головуючий -Крестьянінов О.О., судді: Мартюхіна Н.О., Пуль О.А.) від 17.12.2024

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Соловйова А.Є.) від 19.12.2023

за заявою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про заміну сторони у справі № 3/223

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго"

до Державного підприємства "Амофос"

про стягнення заборгованості

в межах справи за заявою Приватного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив"

про визнання банкрутом.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 27.11.2003 Господарський суд Дніпропетровської області у справі № 3-223 за результатами розгляду позову ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" про стягнення з Державного підприємства "Амофос" заборгованості за спожиту електроенергію постановив рішення про задоволення позову повністю та стягнення з Державного підприємства "Амофос" (далі - Відповідач) на користь ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" (ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.20214 найменування замінено на ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго", далі - Позивач) 2 917 570 грн 59 коп. основного боргу, 1 700 грн 00 коп. - витрат зі сплати державного мита та 118 грн 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (далі - Рішення), про що 26.12.2003 видано наказ (далі - Наказ).

1.2. 24.04.2017 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив порушити за заявою Приватного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" провадження у справі № 904/9932/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (далі - Боржник) за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядження майном та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Сокола О. Ю. тощо.

1.3. 22.02.2022 Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" як правонаступник майна, прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою, в якій, з урахуванням поданої 18.05.2022 заяви про зміну предмета заяви, просило про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника - Державного підприємства "Амофос" на його правонаступника Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

1.4. Заява обґрунтована переходом прав та обов`язків Державного підприємства "Амофос" до його правонаступника Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" внаслідок реорганізації Державного підприємства "Амофос" шляхом його злиття з Державним підприємством "Агрофос", а саме злиття майнових комплексів відповідних державних підприємств з включенням їх до складу Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив". При цьому заявник уточнив, що через відсутність підписаного між сторонами (ДП "Амофос" та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив") передавального балансу заявник за об`єктивних обставин був позбавлений прав заявити до правонаступника як вимоги щодо виконання рішення у справі № 3/223, так і відповідні грошові вимоги у справі № Б15/49/04 про банкрутство правонаступника ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1. Справа переглядалась судами неодноразово.

17.10.2023 Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.06.2023 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 постановив про часткове задоволення касаційної скарги, скасування зазначених судових рішень та направлення цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

2.2. При новому розгляді справи 19.12.2023 Господарський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024) про відмову Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпровські електромережі" у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

2.3. Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для заміни боржника як сторони виконавчого провадження його правонаступником, оскільки заявник не довів неможливість заявити відповідні грошові вимоги до Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" у справі № Б15/49/04 про банкрутство з підстав відсутності передавального балансу між Державним підприємством "Амофос" та Закритим акціонерним товариством "Дніпровський завод мінеральних добрив", так як заявник не надав доказів відсутності відповідного розподільчого балансу. Тоді як наслідком незаявлення грошових вимог, що ґрунтуються у тому числі на виконавчому документі, у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив", або порушення строку незаявлення таких вимог за правилами закону про банкрутство, що був чинний на момент здійснення провадження у відповідній справі про банкрутство, є погашений статус таких вимог. Також суди виходили з того, що заявник не надав аргументів щодо спливу строку /його поновлення до виконання Наказу, тоді як законом не допускається заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку (за межами строку пред`явлення виконавчого документа до виконання).

3. Встановлені судами обставини

3.1. Відповідно до наказу Фонду державного майна України "Щодо участі Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" № 1144 від 01.07.2002 згідно з Тимчасовим положенням про Фонд державного майна України з метою відновлення виробництва мінеральних добрив, іншої хімічної продукції, визначено:

1. Підтримати пропозицію Міністерства палива та енергетики України про створення закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив» на базі цілісних майнових комплексів державних підприємств "Агрофос" та "Амофос".

2. Фонду державного майна України виступити засновником закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив".

3. Управлінню міждержавних майнових відносин та власності за кордоном: - взяти на облік частку, що належить державі у майні ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (статутний фонд ЗАТ становить 24 155 000 гривень). Частка держави складає 40%; - вжити заходів щодо призначення представника для управління державною часткою у майні ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

4. Виконавчому органу ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" - погодити питання створення товариства з Антимонопольним комітетом України; - повідомити Фонд державного майна про здійснення державної реєстрації товариства та виконання всіма засновниками зобов`язань щодо здійснення внесків до статутного фонду товариства.

3.2. З наказу Міністерства палива та енергетики України № 472 від 05.08.2002 "Про припинення діяльності ДП "Амофос" та ДП "Агрофос" вбачається, що відповідно до Закону України "Про підприємства в Україні", наказу Фонду державного майна України від 01.07.2002 № 1144 "Щодо участі Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" та створенням на базі цілісних майнових комплексів Державних підприємств "Амофос" та "Агрофос" Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив", зареєстрованого 05.07.02 виконкомом Дніпродзержинської міської ради ():

1. Припинено діяльність Державних підприємств "Амофос" та "Агрофос", розташованих за адресою: 51917, Дніпропетровська обл. м. Дніпродзержинськ, просп. Аношкіна, 179 у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття цілісних майнових комплексів державних підприємств та включенням їх до складу Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив".

2. В.о. директора Державного підприємства "Амофос" Галушці Ю.В. та в.о. директора Державного підприємства "Агрофос" Михайличенку Ю.В.:

2.1. Надати Мінпаливенерго передавальний баланс та акти приймання-передачі майна реорганізованих підприємств.

2.2. Здійснити заходи, пов`язані з припиненням діяльності підприємств у порядку, встановленому чинним законодавством України.

2.3. Подати в установленому порядку документи для вилучення Державного підприємства "Амофос" та Державного підприємства "Агрофос" з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та повідомити Головне управління майнових відносин та реформування власності Мінпаливенерго (Лисенка) і Головне управління кадрової політики Мінпаливенерго (Мамчій) про скасування державної реєстрації.

2.4. Забезпечити соціально-правові гарантії працівникам, передбачені чинним законодавством.

3. Взяти до уваги, що Закрите акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" є правонаступником Державного підприємства "Амофос" та Державного підприємства "Агрофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з діяльністю Державних підприємств "Амофос" і "Агрофос", згідно із чинним законодавством України.

3.3. Між Відповідачем та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" було підписано передавальний баланс на 05.08.2002 та акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу ДП "Амофос" ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" згідно з наказом № 472 від 05.08.2002 станом на 05.08.2002.

3.4. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у справі № 3/223 позов задоволено повністю; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 2 917 570 грн 59 коп. основного боргу, 1700 грн 00 коп. - витрат зі сплати державного мита та 118 грн 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

26.12.2003 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ, який дійсний для пред`явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до 26.03.2004.

3.5. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "Амофос" перебуває в стані припинення, 05.03.2005, № 1000683 внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

3.6. В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № Б15/49/04 за заявою ДП "Твел" до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" про визнання банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2004 порушено провадження у справі про банкрутство за № Б15/49/04 відносно ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2004 у справі № Б15/49/04 введена процедура розпорядження майна боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Воздвиженського О.Л., ліцензія АА № 485221, за згодою Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України.

Оголошення про порушення справи про банкрутство № Б15/49/04 щодо ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" опубліковано в газеті "Голос України" №162 (3412) від 02.09.2004.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2004 у справі № Б15/49/04 затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких відсутній Позивач.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2010 у справі № Б15/49/04 про банкрутство ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" мирову угоду з графіком погашення заборгованості перед кредиторами першої черги, третьої черги та прощення (списання) вимог кредиторів четвертої черги. Пунктом 6.4 мирової угоди визначено, що вимоги за зобов`язаннями ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", що виникли до затвердження Господарським судом Дніпропетровської області реєстру вимог кредиторів у справі № Б15/49/04 та не включені до нього вважаються погашеними.

3.7. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2005 у справі № 3/223 у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 27.07.2005 про заміну боржника у цій справі відмовлено з посиланням на те, що заміна боржника суперечить статті 25 ГПК України, так як заміна сторони у результаті правонаступництва можлива лише у разі її вибуття з ЄДРПОУ, проте боржник не виключений з ЄДРПОУ.

3.8. Згідно з наказом № 247 від 01.12.2009 у зв`язку з набуттям чинності Законом України "Про акціонерні товариства" Закрите акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" перейменовано у Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив".

3.9. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2010 відновлено строк для пред`явлення наказу до виконання; видано дублікат Наказу.

3.10. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 у справі № 3-223 змінено назву стягувача з ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ () на ПАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ (); видано ПАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" дублікат Наказу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2014 у справі № 3-223 змінено найменування стягувача з ПАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ () на ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ (); видано ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" дублікат Наказу.

3.11. 27.08.2019 державний виконавець Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Костенко М.Ю. (ВП № 59461772) під час примусового виконання Наказу (дублікат) ухвалив постанову на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" - про повернення виконавчого документу стягувачу. Пунктом 2 даної постанови визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 27.08.2022.

3.12. 24.06.2021 державний виконавець Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пілінкевич І.В. (ВП № 63496186) під час примусового виконання Наказу ухвалив постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

3.13. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", що подана 07.07.2021, про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 3-223 Державного підприємства "Амофос" його правонаступником - ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

3.14. Міністерство енергетики України листом № 26/1.2.-19.3-8966 від 08.06.2021 на адвокатський запит адвоката Кузьмича С.О. у зв`язку з наданням правової допомоги Позивачу щодо надання копії наказу та інформації про Відповідача та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" повідомило, що відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.08.2002 № 472 "Про припинення діяльності ДП "Амофос" та ДП "Агрофос" правонаступником державного підприємства "Амофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з його діяльністю, є ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив". Інша інформація у Міністерстві відсутня.

3.15. Міністерство енергетики України листом № 26/1.2.-18.6-18773 від 15.11.2021 на адвокатський запит адвоката Кузьмича С.О. від 08.11.2021 щодо надання інформації та копій документів з метою надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості з Відповідача повідомило, що передавальний баланс та акт приймання передачі майна Відповідача в Міненерго відсутні. За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна частка у статутному капіталі ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" відсутня. Враховуючи зазначене, у Міненерго відсутні законодавчі підстави для звернення до ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" щодо надання запитуваних документів.

3.16. Позивач не надав доказів звернення ні до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", ні до ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" із запитом про надання відповідних документів.

3.17. Позивач не заперечує обставини незвернення з кредиторськими вимогами до ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" у справі про банкрутство № Б15/49/04, зазначаючи, що цьому завадили саме відсутність передавального балансу та акту приймання-передачі, а також наявність запису про Відповідача в ЄДРПОУ.

3.18. Після оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" з кредиторськими вимогами до боржника зверталися, зокрема, ДНВП "Цирконій", ДП "Смоли", Акціонерний поштово-пенсійний банк "Аваль", ПриватБанк, вимоги яких ґрунтувались, зокрема, на зобов`язаннях Відповідача. Кредиторські вимоги зазначених юридичних осіб були визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів.

3.19. Після постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2023 у справі № 3-223 (904/9932/16), якою було замінено відповідача (боржника) у справі №3-223 - Державне підприємство "Амофос" його правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Дніпровський завод мінеральних добрив", приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2023 (ВП № 71225176) про примусове виконання наказу №3-223, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 26.12.2003, за яким боржником визначено ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

3.20. В Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. (ВП №71225176) при примусовому виконанні дублікату наказу №3-223, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 26.12.2003, про зупинення виконавчих дій на підставі пункту 4 статті 1 статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", за яким боржником визначено вже ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 14.01.2025 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2023 і прийняти нове рішення - задовольнити заяву Позивача про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 3-223, а саме: боржника - Державне підприємство "Амофос" () на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" ().

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди, ухваливши про відмову у задоволенні вимог Позивача про заміну боржника у виконавчому провадженні, а саме Відповідача на його правонаступника ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", порушили норми статей 52, 334 ГПК України та статей 104-107 Цивільного кодексу України, не врахувавши:

- висновки Великої Палати Верховного Суду щодо заміни сторони у зобов`язанні внаслідок реорганізації юридичної особи боржника, що викладені в постановах від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19), від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20);

- обставини, які завадили Позивачу своєчасно належним чином заявити вимоги за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у справі № 3/223 до нового боржника ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", та яким суди не надали оцінки, а саме:

1) подані № 3-223 у справі письмові пояснення ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" від 26.07.2021, де зазначено, що ухвалами від 08.12.2005 у справі № 3/223 та від 10.05.2007 у справі № 3/224 господарський суд Дніпропетровської області встановив, що у задоволенні клопотання про заміну сторони боржника відмовлено, у тому числі, з підстав, що ДП "Амофос" не ліквідовано;

2) чинна та не скасована ухвала Господарського суду Дніпропетровської області № 3/223 від 08.12.2005, де зазначено, що ліквідація товариства вважається завершеною, а товариство таким, що припинило свою діяльність, з моменту внесення запису про це до державного реєстру, тоді як ДП "Амофос" на даний час перебуває у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою Дніпропетровського обласного управління статистики від 18.11.2005, поданою суду Заводом 24.11.200;

3) лист Міністерства енергетики України (органу управління) №26/1.2-18.6-18773 від 15.11.2021, де зазначено, що Передавальний баланс та акт приймання-передачі майна ДП " Амофос" в міністерстві відсутні;

4) скасовані Верховним Судом ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2022 у справі № 3-223 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 28.06.2023, в яких між тим зазначено про встановлені, однак не спростовані судами обставини, що за інформацією Міністерства енергетики України та відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України № 472 від 05.08.2002 правонаступником ДП "Амофос" у частині прав та обов`язків, пов`язаних з його діяльністю є ЗАТ "Дніпропетровський завод мінеральних добрив", однак, крім самого наказу інших документів щодо здійснення заміни, які передбачені законодавством, не підписано.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Боржник у відзиві на касаційну скаргу заперечує викладені в ній аргументи з підстав, що загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи на спростуванні встановленими судами у цій справі обставинами аргументів заявника про неможливість заявити грошові вимоги у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" через відсутність передавального (розподільчого) балансу між ДП "Амофос" та ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо законодавчих обмежень для реалізації процесуальних прав на стадії виконання судового рішення

7.1. Предметом розгляду у цій справі стали вимоги Позивача про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника - Державного підприємства "Амофос" на його правонаступника Приватне акціонерне товариство "Дніпровський завод мінеральних добрив" з метою задоволення Позивачем своїх позовних вимог у справі № 3-223 шляхом отримання виконання ухваленого у цій справі рішення щодо стягнення заборгованості з ДП "Амофос", правонаступником прав та обов`язків якого є ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", а відповідно і Боржник внаслідок перейменування (пункт 3.8).

7.2. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником).

7.3. Правила заміни сторони у господарському процесі, сторони виконавчого провадження тощо, зокрема внаслідок правонаступництва регламентовані положеннями статей 52, 334 ГПК України, а також статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин першої та другої статті 52 цього Кодексу у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відповідно до положень частин першої, п`ятої статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За приписами частин першої та другої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною п`ятою цієї статті Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

7.4. У застосуванні наведених положень щодо правил заміни сторони у господарському процесі (виконавчому провадженні) Суд звертається, зокрема до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих в постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 з посиланням на висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 та від 18.01.2022 у справі № 34/425, відповідно до яких як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України; у такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою; єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено в частині п`ятій статті 334 ГПК України.

7.5. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ГПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.08.2020 у справі № 917/1339/16).

При цьому, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження.

7.6. Поряд з цим за змістом статті 52 ГПК України, що визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і темпорально обмежено певними стадіями судового процесу, однією з яких як завершальною є виконавче провадження, в якій боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або примусово (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

7.7. Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, також має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

7.8. Отже заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, тобто незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14, від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17.

7.9. Поряд з наведеним Суд зазначає, що обмеження (заборони) з реалізації відповідних процесуальних прав - щодо заміни сторони виконавчого провадження, мають не тільки темпоральний характер, а і застосовуються в силу прямої вказівки закону, що випливає з похідного характеру процесуального правонаступництва та підстав його виникнення, переходу матеріальних прав між особами (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником, пункт 7.2), у зв`язку з чим Суд вважає за необхідне звернутися до правил захисту особою прав та інтересів у матеріальних правовідносинах.

7.10. Захист права розуміють як державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного правового результату для особи, право чи інтерес якої порушені. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

7.11. Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.05.2021 у справі № 921/729/19 з посиланням на висновки, сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

7.12. Так, у випадку відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання (що мало місце у спірних правовідносинах, пункти 1.1, 3.4) у кредитора, окрім такого способу захисту відповідного порушеного права як звернення до суду за правилами позовного провадження, також є альтернативний спосіб захисту, а саме право ініціювання щодо такого боржника процедур, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в період його чинності, далі - Закон про банкрутство), Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), та отримання кредиторами, визнаними судом у справі про банкрутство, задоволення своїх вимог до боржника.

При цьому, враховуючи, що стадія виконавчого провадження є завершальною стадією судового процесу, право на отримання виконання за судовим рішенням, що не скасовано та набрало законної сили, є складовою конституційного права особи на судовий захист.

А тому, у разі задоволення судом позову до боржника про стягнення заборгованості, кредитор, за відсутності добровільного виконання боржником такого рішення, має право застосувати такий спосіб захисту як вимагати примусове виконання рішення - у межах виконавчого провадження з реалізацією відповідних процесуальних прав (пункт 7.7 цієї постанови).

7.13. Тож, і звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних підстав, передбачених нормами Закону про банкрутство, КУзПБ, по суті є реалізацією кредитором його права на судовий захист власних прав у випадку, коли таке право кредитора порушується внаслідок неналежного виконання або невиконання взятих на себе боржником зобов`язань.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 20.03.2024 у справі № 911/1005/23 (пункти 100, 102, 103 тощо).

7.14. Поряд з цим у передбачених законом випадках учасник цивільних правовідносин позбавляється права та процесуальної можливості обирати між передбаченими законом альтернативними способами захисту / відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права та законного інтересу.

7.15. Так, з моменту порушення (відкриття) стосовно боржника провадження у справі про банкрутство (яке за своєю суттю є самостійним видом судового провадження, що характеризується особливим порядком розгляду справ, способів захисту учасників справи про банкрутство тощо) боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює, зокрема весь комплекс юридичних правовідносин боржника, зокрема з його кредиторами тощо.

Положеннями як Закону про банкрутство (в період його чинності), так і КУзПБ прямо визначено порядок захисту прав кредиторів, підстави відмови та задоволення кредиторських вимог тощо.

7.16. Суди встановили, що після того, як у 2002 році відбулась реорганізація Відповідача, Державного підприємства "Амофос" шляхом злиття його цілісного майнового комплексу з цілісним майновим комплексом Державного підприємства "Агрофос", та включенням їх до складу новоствореного Закритого акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" (пункти 3.1, 3.2, 3.3), а на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у цій справі (щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості з електроенергії) 26.12.2003 виданий Наказ зі строком його пред`явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до 26.03.2004 (пункт 3.4), в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № Б15/49/04 про банкрутство ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", провадження в якій було порушено ухвалою суду від 07.04.2004, процедура розпорядження майном введена ухвалою суду від 05.08.2004, а оголошення про це опубліковано в газеті "Голос України" №162 (3412) від 02.09.2004 (пункт 3.6).

7.17. Статтею 1 Закону про банкрутство, в редакції чинній станом на час розгляду справи № Б15/49/04 про банкрутство ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", було передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною четвертою статті 12 цієї ж редакції Закону про банкрутство було визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду; протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

7.18. Згідно з приписами частини першої статті 14 Закону про банкрутство, в редакції чинній станом на час розгляду справи № Б15/49/04 про банкрутство ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

При цьому відповідно до статті 1 Закону про банкрутство конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство.

7.19. Тобто з моменту порушення справи про банкрутство єдиним належним способом реалізації особою, яка вважає себе конкурсним кредитором, своїх прав в межах справи про банкрутство, згідно з положеннями Закону про банкрутство було звернення до суду із відповідною заявою з грошовими вимогами до боржника.

Невиконання ж передбаченої вимоги Закону про банкрутство в період чинності відповідної редакції цього Закону, а саме обов`язку конкурсного кредитора за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, звернутися до господарського суду із письмовою заявою з вимогами до боржника передбачало певні матеріально-процесуальні наслідки.

Статтею 1 Закону про банкрутство було передбачено, що погашені вимоги кредиторів - це задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону про банкрутство вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Аналогічне положення містили приписи частини п`ятої статті 31 цього Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме: вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

7.20. За змістом наведених положень законодавець передбачав, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними незалежно від причини пропуску цього строку, який не поновлюється, та причин, за яких відповідні вимоги не були заявлені конкурсним кредитором.

7.21. Отже з моменту публікації 02.09.2004 оголошення про порушення щодо ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" справи № Б15/49/04 про банкрутство, Позивач, з метою отримання саме від зазначеної особи як правонаступника Відповідача (Державного підприємства "Амофос") задоволення грошових вимог, що виникли до порушення цієї справи, оскільки випливають із судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у цій справі (про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію), був зобов`язаний звернутися до господарського суду у справі № Б15/49/04 про банкрутство із письмовою заявою з вимогами до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" і у провадженні з розгляду судом таких грошових вимог реалізувати відповідні процесуальні права, пов`язані з отриманням виконання за судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у цій справі, зокрема і з вирішення спору щодо правонаступництва Державного підприємства "Амофос", обумовленого, зокрема і обставинами оформлення передавального балансу на 05.08.2002 та акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу ДП "Амофос" до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" згідно з наказом № 472 від 05.08.2002 станом на 05.08.2002 (пункт 3.3).

7.22. У зв`язку з викладеним та враховуючи ті встановлені судами обставини, що:

- грошові вимоги Позивача до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" як правонаступника ДП "Амофос", що випливають із судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у цій справі, виникли до порушення ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2004 провадження у справі про банкрутство № Б15/49/04 щодо ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" (пункти 3.4, 3.6);

- Позивач не звертався до суду із заявою з грошовими вимогами до Боржника у справі № Б15/49/04 про банкрутство, попри те, що Наказ був виданий 26.12.2003 (пункти, 1.1, 3.4), обставини реорганізації первинного боржника, Відповідача у справі № 3-223 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з ДП "Амофос" на ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" настали у 2002 році (пункти 3.1- 3.3), провадження у справі про банкрутство цього правонаступника здійснювалось з квітня 2004 року до лютого 2010 року, а публікація оголошення про порушення справи про банкрутство № Б15/49/04 щодо ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" у розумінні частини першої статті 14 Закону про банкрутство здійснена 02.09.2004 (пункт 3.6);

- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2010 у справі № Б15/49/04 було затверджено мирову угоду, відповідно до пункту 6.4 якої вимоги за зобов`язаннями ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив", що виникли до затвердження Господарським судом Дніпропетровської області реєстру вимог кредиторів по справі № Б15/49/04 та не включені до нього, вважаються погашеними (пункт 3.6);

Суд доходить висновку, що грошові вимоги Позивача до ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" як правонаступника ДП "Амофос", що випливають із судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2003 у цій справі про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, є погашеними в силу закону (приписів частини другої статті 14 Закону про банкрутство), а Позивач зволікав належним та ефективним захистом свого права у справі про банкрутство № Б15/49/04 щодо ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив". А тому заявник (Позивач) щодо зазначених вимог до Боржника втратив право на захист із застосуванням державного примусу (судовий захист, у межах здійснення виконавчого провадження тощо), а відповідно і втратив відповідні процесуальні права, що випливають із зазначеного способу захисту порушеного права.

7.23. Таким чином, Позивач, втративши право на захист у спірних правовідносинах із застосуванням державного примусу, звертаючись із вимогами про заміну сторони виконавчого провадження з виконання зазначеного рішення, між тим діє поза межами встановленого законом можливого зазначеного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим відповідні вимоги Позивача про заміну сторони виконавчого провадження не підлягають задоволенню, правильного висновку про що дійшли і суд першої, і суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях.

Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 5.1), зокрема і ті, що містять посилання на обставини, які завадили Позивачу своєчасно належним чином заявити вимоги до нового боржника ЗАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив".

7.24. Тож висновки судів в оскаржуваних рішеннях зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи, тоді як заявлені скаржником аргументи та підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження..

У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

7.25. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської від 19.12.2023 у справі № 3/223 (904/9932/16) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. В. Білоус

В. Я. Погребняк