УХВАЛА

27 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/11098/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Ломаки В. С.

від 16.12.2024 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Демидова А. М., Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.

від 21.04.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича

про стягнення 282 603,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 471708-КС-003 від 11.09.2023 в розмірі 282 603,60 грн, з яких 75 000,00 грн заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 205 538,20 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом, 2 065,40 грн заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням зобов`язань за договором про надання кредиту № 471708-КС-003 від 11.09.2023 в частині повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 у справі № 910/11098/24 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 75 000,00 грн заборгованості за кредитом, 205 538,20 грн заборгованості за процентами, 2 065,40 грн заборгованості за комісією та 3 391,24 грн витрат зі сплати судового збору.

Постановою від 21.04.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 у справі № 910/11098/24.

07 травня 2025 року Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 у справі № 910/11098/24.

Перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справи, на які поширюється дія пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 282 603,60 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн). Таким чином справа № 910/11098/24 є малозначною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В своїй касаційній скарзі Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди України щорічно розглядають десятки тисяч аналогічних справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Скаржник зауважує, що за даними Національного банку України за 2024 рік в Україні було видано 8,3 мільйони мікрозаймів на загальну суму більше 52 млрд грн; за статистикою Асоціації українських банків, мікрозаймами в Україні користуються близько 13% населення, при цьому під час воєнного стану кількість позичальників по мікрозаймам на строк до 30 днів зросла з 42% до 67%; електронні кредитні договори вже почали укладати з підписами "одноразовими ідентифікаторами" не тільки МФО, а і банки України. Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович акцентує, що тільки у 2023 році судами першої інстанції розглянуто 143 352 справи, що виникають з договорів позики, кредиту, відповідно до судової статистки на сайті "Судової влади України", і значна частина цих справ - по електронним кредитним договорам. Наведене, на думку скаржника, свідчить про те, що електронний документообіг та мікрокредитування стрімко збільшуються, пропорційно зростає і кількість судових справ по цим правовідносинам, водночас відсутні чіткі і конкретні правові висновки Верховного Суду щодо застосування статей 76, 77, 79, 96 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтями 207, 1055 Цивільного кодексу України, статтями 5, 6, 7, 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", пунктами 12, 23 частини 1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", частиною 7 статті 11, частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", пунктами 15, 17, 19 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України № 113 від 03.11.2021, у правовідносинах по електронним кредитним договорам, тому вирішення питання про належність та допустимість, оцінку електронних доказів та їх копій, які виготовляються самими фінустановами і не містять підписів сторін (ані паперових, ані електронних), а також оцінку листів, довідок фінансових установ як доказів фактичної видачі кредитних коштів є дуже актуальним і має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в даній категорії справ, тощо.

Розглянувши викладені Фізичною особою - підприємцем Бататіним Олександром Юрійовичем доводи щодо наявності випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку, що твердження скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування.

При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Суд звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів:

- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;

- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду, тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Водночас аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони не містять жодних доказів кількісного та якісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович не наводить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм права у подібних правовідносинах. Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович також не наводить обґрунтувань, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статей 76, 77, 79, 96 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтями 207, 1055 Цивільного кодексу України, статтями 5, 6, 7, 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", пунктами 12, 23 частини 1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", частиною 7 статті 11, частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", пунктами 15, 17, 19 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України № 113 від 03.11.2021, у правовідносинах по електронним кредитним договорам по суті є обґрунтуванням наявності виключного випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), та, як вбачається із викладеного вище, не є належним обґрунтуванням того, що подана касаційна скарга у справі № 910/11098/24 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Інші доводи касаційної скарги, за висновком Суду, зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями, до викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що Фізична особа - підприємець Бататін Олександр Юрійович не навів обґрунтованих доводів, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а отже скаржником не дотримано умови допуску малозначної справи до касаційного оскарження, передбачені підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/11098/24 за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/11098/24 за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Бататіна Олександра Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова