ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 рокуСправа № 912/134/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (проспект Промисловий, буд. 14, м. Кропивницький, 25031)

до відповідачів:

Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (проспект Промисловий, буд. 19, м. Кропивницький, 25031)

Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (Студентський бульвар, буд. 15, м. Кропивницький, 25015)

про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні майном

секретар судового засідання - Коваленко Т.А.

представники сторін:

від позивача - Єрьоменко В.П., адвокат, ордер серія ВА №1096934 від 10.01.25;

від відповідача 1 - Тищенко А.В., адвокат, ордер серія ВІ №1267872 від 14.02.25, в режимі відеконференцзв`язку;

від відповідача 1 - Мухіна Н.В., адвокат, ордер серія ВА №1104202 від 03.02.25;

від відповідача 2 - Стеценко О.О., адвокат, ордер серія ВА №1104300 від 07.02.25;

слухач - Насредінов О.В., паспорт, НОМЕР_1 ,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (далі - ТОВ "КАПРО ОЙЛ") до Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (далі - ТОВ "АОИЛ") та Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (далі - ПрАТ "Кіровоградобленерго") з такими вимогами:

- визнати недійсним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладений між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго",

- витребувати від ТОВ "АОИЛ" на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" повітряну лінією електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами: 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності,

- зобов`язати ПрАТ "Кіровоградобленерго" від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності від точки розподілу електричної енергії, що визначена згідно з додатком 6 "Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладеного між ПрАТ "Кіровоградобленерго" та ТОВ "АОИЛ",

- заборонити ТОВ "АОИЛ" користуватися повітряною лінією електропередачі ВЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах, та належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на підставі права власності, з покладенням судових витрат на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ "АОИЛ" безпідставно користується майном, яке належить ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на праві власності.

Ухвалою від 24.01.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 20.02.2025.

07.02.2025 до суду надійшов відзив на позов від відповідача 2.

07.02.2025 від відповідача 2 надійшла заява про виконання п. 5 ухвали суду від 24.01.2025.

10.02.2025 від відповідача 1 надійшли відзиви на позовну заяву (вх. № 322/25, 935/2025, 940/2025.

20.02.2025 до суду надійшла заява позивача, з проханням поновити строк на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 20.02.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив; продовжено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 06.03.2025 та відповідачам для подання заперечення на відповідь на відзив до 12.03.2025 за ініціативою суду; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.03.2025.

28.02.2025 та 05.03.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.03.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" надійшло заперечення на відповідь на відзив.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, підготовче засідання 13.03.2025 не відбулося.

Ухвалою суду від 27.03.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів за власною ініціативою та призначив підготовче засідання у справі № 912/134/25 на 17.04.2025.

Ухвалою суду від 17.04.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.04.2025, визначено резервну дату судового засідання - 01.05.2025.

01.05.2025 господарський суд розпочав судовий розгляд справи та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.05.2025.

08.05.2025 суд продовжив розгляд справи та оголосив перерву в судовому засіданні до 13.05.2025.

13.05.2025 від ПрАТ "Кіровоградобленерго" надійшло клопотання про долучення доказів та заява про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів.

13.05.2025 у судовому засіданні, у зв`язку з тривалою повітряною тривогою на території Кіровоградської області, оголошено перерву до 15.05.2025.

14.05.2025 до суду від ТОВ "КАПРО ОЙЛ" надійшло клопотання про долучення доказів.

15.05.2025 надійшла заява ТОВ "КАПРО ОЙЛ" про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів у справі.

15.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.05.2025.

20.05.2025 господарським судом протокольною ухвалою поновлено процесуальний строк для подачі доказів та приєднано їх до матеріалів справи.

20.05.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.05.2025.

22.05.2025 від позивача надійшла заява у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

22.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2025.

23.05.2025 від ПрАТ "Кіровоградобленерго" надійшла заява про проведення засідання суду за відсутності учасника справи.

У засіданнях від 20.05.2025 та 23.05.2025 судом досліджено докази, наявні в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПРО ОЙЛ" (далі - позивач) в 2019 році придбало завод з виробництва модифікованих жирів, який знаходиться за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий, 14.

Завод з виробництва модифікованих жирів входив до складу компаній ГРУПИ КРЕАТИВ, яка в результаті фінансової кризи збанкрутувала.

Позивач зазначає, що з метою модернізації та розширення власного виробництва 02.03.2020 за договором купівлі-продажу майна № 73 (далі - Договір) придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ (далі - ВЛ-10 кВ), яка знаходиться в безпосередній близькості до виробничих об`єктів позивача (т. 1 а.с. 37-38).

Розділом I Договору визначено що продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити майно, визначене сторонами в Додатках №1-3, які є невід`ємними частинами даного Договору. Повне найменування, перелік, кількість та ціна майна зазначається у Додатках №1-3 до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.

Продавець безумовно заявляє і гарантує, що в момент передачі Товару у власність Покупцю має всі права і повноваження, включаючи всі необхідні дозволи на виконання цього Договору, Товар є власністю Продавця, не віддано під заставу, не знаходиться під арештом, Продавцем законно використовуються Товар, відсутні будь-які спори в суді, обмеження/обтяження на Товар тощо.

Якщо виявиться, що хоча б одне зі свідчень або гарантій, передбачених цим Договором, зокрема п. 1.3., не відповідає дійсності, Продавець зобов`язаний відшкодувати Покупцю та/або третім особам завдану таким порушенням збитків/шкоду в повному обсязі, при цьому Покупець має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей Договір, з настанням для Постачальника несприятливих наслідків, передбачених його умовами та чинним законодавством.

На виконання вищевказаного договору між ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" та ТОВ "КАПРО ОЙЛ" було підписано акт приймання-передачі майна (т. 1 а.с. 45), згідно з яким ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" передав позивачу:

- майно, перелік якого погоджений сторонами в Додатках № 1-3 до Договору;

- документацію відповідно до майна, зазначеного у Додатку № 1 до Договору, а саме: паспорт двохцепної ВЛ-10 кВ № 31 і № 70, затверджений головним інженером ЗАО "ЗМЖ" від 12.06.2002; робочий проект електропостачання заводу по виготовленню рослинних жирів Корпорації "Система ССБ"; повітряна двохцепнева електролінія 10 кВ (т. 1 а.с. 48-901).

На виконання умов вищевказаного договору позивач перерахував ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012" 1 617 898,00 грн на підставі рахунку на оплату № 32 від 13.03.2020, що підтверджується відповідною банківською випискою (т. 1 а.с. 46-47).

В подальшому, позивач включив придбане майно до складу своїх необоротних активів під інвентаризаційним номером С-2555, найменування об`єкта: ВЛ-10 кВ, первісна вартість: 833 333,33 грн, що підтверджується балансовою довідкою від 12.04.2024 № 122 ТОВ "КАПРО ОЙЛ" (т. 1 а.с. 91-94).

Позивач зазначає, що він є власником ВЛ-10 кВ, право власності якого підтверджується Договором та відповідною технічною документацією, яка була передана позивачу від попереднього власника, ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ 2012", та зазначає, що вправі на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

У 2022 році позивач припинив модернізацію та розширення власного виробництва.

26.08.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "АОИЛ" (далі - відповідач-1) звернулося з листом до ТОВ "КАПРО ОЙЛ", в якому просило надати дозвіл на користування вказаною повітряною лінією строком на один рік для забезпечення електропостачання на власні виробничі потужності (т. 1 а.с. 100).

Позивач зазначає, що з мотивів добросусідства та взаємодопомоги, вирішив піти на зустріч відповідачу-1 та надав йому дозвіл на користування ВЛ-10 кВ строком до 31.12.2023, що підтверджується листом 96-ТС від 26.08.2022 (т. 1 а.с. 101). Дана ВЛ-10 кВ, яку ТОВ "КАПРО ОЙЛ" надав відповідачу-1 у тимчасове користування розташована між опорами № 1 - № 35, до складу цієї повітряної лінії входить: всього 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами; 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах. Загальна протяжність ВЛ-10 кВ між опорами № 1 - № 35 становить 2 740 метрів. Дана ВЛ-10 кВ є діючою під електронапругою та введена в експлуатацію попередніми власниками.

22.12.2023 позивач звернувся до відповідача-1 з листом № 158-ТС, яким нагадав останньому про те, що строк користування спірними повітряними лініями закінчується 31.12.2023 і в подальшому позивач планує вивести повітряні лінії в ремонт, щоб в майбутньому експлуатувати їх (т. 1 а.с. 104). Вищевказаний лист відповідач-1 отримав 05.01.2024, про що свідчить відмітка на бланку про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 105), проте жодної відповіді на вказаний лист відповідач-1 так і не надав.

Позивача направив на адресу відповідача-1 адвокатські запити від 27.03.2024 та 15.04.2024 з проханням надати документи на підтвердження правових підстав користування повітряними лініями (т. 1 а.с. 110-115).

Вищевказані адвокатські запити позивача залишені відповідачем-1 без розгляду. Запитувану інформацію та її документальне підтвердження відповідач-1 на адресу позивача не направив.

Позивач зазначає, що позивач направив на всі відомі адреси відповідача-1, в тому числі і електронну адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вимогу про усунення перешкоду користуванні майном від 10.05.2024 за вих. № 1.

У вищевказаній вимозі позивач вимагав від відповідача-1 впродовж трьох робочих днів усунути перешкоди у користуванні повітряною лінією, яка належать позивачу на праві власності.

Відповідач-1 відмовився від отримання вищевказаної вимоги на пошті, в той же час він її отримав на електронну пошту.

Позивач зазначає, що направив вищевказану вимогу засобами кур`єрської служби ТОВ "Нова пошта" на адресу відповідача-1.

Станом на дату подання даного позову ТОВ "АОИЛ" без жодних правових підстав, на думку ТОВ "КАПРО ОЙЛ", продовжує користуватися повітряною лінією ВЛ-10 кВ, яка належить позивачу на праві власності.

Позивач вважає, дії відповідача-1 незаконними та протиправними, зазначає, що скориставшись доброчесністю та добропорядністю позивача відповідач-1 незаконно користується його майном, при цьому ігноруючи законні вимоги позивача про усунення зазначених перешкод.

ТОВ "КАПРО ОЙЛ" направило на адресу ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" (далі -відповідач-2) листи та адвокатські запити з проханням надати інформацію та документальне підтвердження, щодо правових підстав використання ТОВ "АОИЛ" повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ (т. 1 а.с. 106-109).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" відмовило позивачу у наданні будь-яких документів мотивуючи це тим, що запитувана інформація та документи щодо укладеного між ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" та ТОВ "АОИЛ" договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, віднесено до конфіденційної інформації та розголошенню не підлягає (т. 1 а.с. 110).

Позивач зазначає, що йому вдалося встановити, що між ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" та ТОВ "АОИЛ" укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022. Відповідно до вищевказаного договору ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" надає ТОВ "АОИЛ" послуги з розподілу електричної енергії через повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ.

На думку позивача ТОВ "АОИЛ" не має права використовувати повітряну лінію позивача для розподілу електричної енергії та договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 є незаконним, оскільки порушує право власності позивача, відповідно даний договір має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

ТОВ "КАПРО ОЙЛ" вважає, що вищевказаний договір та незаконні дії ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" разом з ТОВ "АОИЛ" порушують право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто право власності.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

У поданому суду відзиві на позов ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначило, що позовну заяву ТОВ "КАПРО ОЙЛ" вважає необґрунтованою та безпідставною, виходячи з наступного.

01.11.2020 відповідачем-1 було подано заяву-приєднання, за якою відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та на виконання Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - Договір), розміщеного на сайті оператора системи розподілу kiroe.com.ua, ТОВ "АОИЛ" приєднується до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними Паспорту точки (точок) розподілу за об`єктом (об`єктами) споживача: EIC-код 62Z734, EIC-код 62Z395, EIC- код 62Z749, адреса об`єкту: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19.(т. 2 а.с. 66-69).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що до заяви-приєднанням відповідачем-1 було надано наступні документи: копія паспорту точки розподілу об`єкта Споживача; копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копія Статуту; копія Витягу з реєстру платників податку на додану вартість; копія Договору оренди № 01/08 від 01.08.2022; копія договору фінансового лізингу від 15.07.2022 (т. 1 а.с.187-212).

Надалі відповідачем-1 надано відповідачу-2 копію договору купівлі-продажу від 10.10.2023 укладеного між ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" та ТОВ "АОИЛ" та копію витягу з Державного реєстру речових прав № 349870502 від 10.10.2023 на підтвердження набуття права власності на комплекс будівель за адресою: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19 (т. 1 а.с. 213-216).

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що оскільки відповідачем-1 було надано всі необхідні документи, які передбачені п. 2.1.8. ПРРЕЕ, зокрема документ, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у відповідача-2 були відсутні підстави для відмови в укладенні такого договору.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 (т. 1 а.с.169-187).

Щодо зобов`язання ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" від`єднати (відключити) повітряну лінію електропередачі ВЛ-10 кВ відповідач-2 зазначив, що відповідно до п. 2.1. Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, оператор системи надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу електричної енергії за об`єктом споживача, який є додатком до цього Договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних Оператора системи.

Згідно з Додатками 2 до Договору Паспорт точки розподілу електричної енергії за об`єктом (об`єктами) споживача: EIC-код 62Z734, EIC-код 62Z395, EIC-код 62Z749, адреса об`єкту: м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19 (т. 1 а. с. 174).

Додатком 6 до Договору, - Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 1 а. с. 179) та Додатком 7 до Договору, - Однолінійна схема (т. 1 а. с. 180) встановлено, що розподіл електричної енергії до об`єкту Споживача об`єкт виробництва, м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19 здійснюється від джерел живлення Оператора системи ПС-150/10кВ "Гідросила". Балансова належність електромереж та установок: Оператора системи: ПС-150/10кВ "Гідросила", комірки Ф-64, Ф-31, Ф-18. Межа балансової належності електромереж та установок встановлюється на наконечниках кабельних ліній в комірках Ф-64, Ф-31, Ф-18.

ПрАТ "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" зазначає, що до компетенції відповідача-2 не відноситься питання щодо встановлення власника електричних мереж.

Крім того, п. 7.1. ПРРЕЕ встановлено, що електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами. Відповідно до п. 7.5. ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:

1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі:

- відсутності персоналу для обслуговування електроустановок споживача або договору на обслуговування електроустановок (на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади);

- недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача;

- заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи;

- несплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем необлікованої електричної енергії на користь оператора системи);

- невиконання припису представника відповідного органу виконавчої влади;

- закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи;

- закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником "останньої надії" (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником);

- порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 № 209 (далі - Правила охорони електричних мереж);

Згідно з п. 11.5.1. КСР послуги з розподілу електричної енергії надаються Користувачу безперервно, крім випадків, передбачених договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та цим Кодексом.

Підпунктом 11.5.2. КСР встановлено, випадки припинення розподілу електричної енергії:

1) за заявою Користувача:

- припинення (тимчасове або остаточне) експлуатації електроустановки;

- продаж/передача прав власності/користування на об`єкт Користувача;

- інші тимчасові причини припинення електропостачання (виконання будівельних, аварійно-відновлювальних робіт тощо);

2) за зверненням електропостачальника:

- припинення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії) у випадках, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії;

3) за ініціативою ОСР:

- закінчення строку дії / розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- несплата та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- виявлення несанкціонованого відбору електричної енергії Користувачем або втручання в роботу засобів обліку електричної енергії або елементів системи розподілу;

- наявність заборгованості за несанкціонований відбір електричної енергії;

- несанкціоноване відновлення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії);

- невиконання вимог припису уповноваженого представника органу виконавчої влади, на який покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України, щодо усунення незадовільного технічного стану електроустановок Користувачів, який загрожує аварією, пожежею та/або створює загрозу життю обслуговуючого персоналу, населенню та навколишньому середовищу;

- недопущення до електроустановок Користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором;

- порушення Користувачем ПОЕМ під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення неналежних умов експлуатації зазначених електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі Користувача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких Користувачем порушуються ПОЕМ;

- проведення планових ремонтів електроустановок та електричних мереж системи розподілу;

- проведення системних випробувань;

- у разі несплати споживачем заборгованості за договором про постачання електричної енергії або договором про користування електричною енергією, правонаступником за якими є ОСР;

- у разі несвоєчасної сплати замовником остаточного розрахунку відповідно до умов договору про приєднання (для випадків зміни технічних параметрів);

- недопущення представників ОСР для здійснення обстеження генеруючої установки щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії;

- недопущення представників ОСР для здійснення обстеження УЗЕ щодо відповідності її встановлення вимогам цього Кодексу та перевірки впливу на показники якості електричної енергії;

4) за ініціативою адміністратора комерційного обліку:

- невиконання обґрунтованих вимог щодо приведення засобів розрахункового обліку до вимог щодо технічного стану, передбачених Кодексом комерційного обліку;

5) за форс-мажорних обставин, у тому числі:

- застосування графіків та протиаварійних систем зниження електроспоживання з метою запобігання порушенню режиму роботи ОЕС України;

- аварійні перерви електропостачання.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для припинення надання послуги з розподілу електричної енергії до об`єкту відповідача-1.

У своєму відзиві на позовну заяву ТОВ "АОИЛ" проти позову заперечило, зазначивши, що підстави позову повністю не відповідають дійсності, а позовні вимоги суперечать нормам матеріального права.

Свої доводи відповідач-1 пояснює наявністю заперечення ПрАТ "Кіровоградобленерго" з приводу позовних вимог про визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 укладеного між ТОВ "АОИЛ" та ПрАТ "Кіровоградобленерго". Відповідач-1 зазначає, що позивач жодним чином не доводить порушення його права чи законного інтересу укладеним між відповідачами договором та у позовній заяві вказує як на єдину підставу визнання недійсним договору на те, що ТОВ "АОИЛ" протиправно і без будь-якої правової підстави використовує у межах договору № 310000688 від 01.11.2022 повітряну лінію електропостачання, яка начебто належить позивачу. На спростування вказаних тверджень позивача ТОВ "АОИЛ" зазначає таке.

01.08.2022 ТОВ "АОИЛ" уклало із ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" договір оренди № 01/08 від 01.08.2022, у відповідності до якого прийняло у строкове й платне користування комплекси будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий 19 (т. 2 а.с. 16-19). Вказаний комплекс будівель належав ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" на підставі договору фінансового лізингу, укладеного з АТ "Державний ощадний банк України". Власником будівель був АТ "Державний ощадний банк України". До комплексу будівель переданих в оренду ТОВ "АОИЛ" входили й трансформаторні підстанції, живлення яких здійснювалося за допомогою кабельних та повітряних ліній електропостачання, які в свою чергу були підключені і живилися від енергетичного об`єкту ПС "Гідросила", та які належали АТ "Державний ощадний банк України".

Як зазначає відповідач - 1, ставши новим користувач комплексу будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19, ТОВ "АОИЛ" 01.11.2022 укладено із ПАТ "Кіровоградобленерго" договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688. Для постачання електроенергії у рамках договору № 310000688 використовувалися і продовжують використовуватися ті самі кабельні та повітряні лінії електропостачання, що й раніше за договором між АТ "Державний ощадний банк України" і ПАТ "Кіровоградобленерго".

До договору складений Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 2 а.с. 26). З вказаного Акта розмежування, як зазначає відповідач-1 вбачається, що на балансі саме ТОВ "АОИЛ" як нового користувача об`єктів по пр. Промисловий, 19 знаходяться:

1) Вузол обліку, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+240мм2, L=98м., ПЛ-10кВ, АС-95-мм2, L+2022м,

КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+150 мм2 L=212м, опори ПЛ-10 кв. № 1-29 від Ф-64Г ПС "Гідросила" до ТП589, ТП-589 РП-10 КВ.,ТМ-1000 кв (2 шт.) РП-0,4 квТ та внутрішні мережі.

2) Вузол обліку, КЛ-10 кВ. САХЕм 3*185мм2 L=2594 м від Ф-18Г ПС "Гідросила" до ТП-589.

3) Вузол обліку, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+240мм2, L=98 м, ПЛ-10кВ, АС-95-мм2, L+2022м, КЛ-10 кВ, ААБлУ 3+150 мм2 L=212м, опори ПЛ-10 кв. № 1-29 від Ф-31Г ПС "Гідросила" до ТП464, ТП-464 РП-10 КВ.,ТМ-1000 кв (2 шт.) РП-0,4 квТ та внутрішні мережі.

На думку відповідача-1, Акт розмежування укладений до договору № 310000688 підтверджує, що при постачанні електричної енергії з ПС "Гідросила" до промислових об`єктів ТОВ "АОИЛ" жодним чином не використовувалися будь-які енергетичні об`єкти належні третім особам, у тому числі позивачу.

У подальшому комплекс будівель за адресою: м. Кропивницький, проспект Промисловий 19, перейшов у власність ТОВ "АОИЛ" на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2023 (т. 2 а.с. 28-30), укладеного із ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ", які в свою чергу раніше стали власниками на підставі договору лізингу із АТ "Державний ощадний банк України".

Відповідно до п. 1.2. договору купівлі-продажу до складу комплексу будівель, які перейшли у власність ТОВ "АОИЛ", увійшли також й трансформаторні підстанції з лініями електропостачання, за допомогою яких й здійснюється постачання електричної енергії з об`єкту ПС "Гідросила" та які зазначені в Акті розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін до договору № 310000688. Те, що вказані лінії електропостачання входять до складу майна набутого ТОВ "АОИЛ" підтверджується додатково листом колишнього власника цих об`єктів АТ "Державний ощадний банк України" (т. 2 а.с. 38-39).

11.09.2024 ТОВ "АОИЛ" укладено із Кропивницькою міською радою договір оренди земельної ділянки № 43 (т. 2 а.с. 32-37), відповідно до якого відповідачу-1 передано у платне користування земельні ділянки, на яких розміщені 29 опор, по яким йде повітряна лінія електропостачання від промислових об`єктів відповідача-1 до ПС "Гідросила".

Відповідач-1 вважає, що на підставі вищевикладеного у позивача відсутнє порушене право чи інтерес, а договір про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідає усім вимогам, які висуваються профільним законодавством до подібного роду договорів.

ТОВ "АОИЛ" заперечує проти позовної вимоги про витребування на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" лінії електропередач ВЛ-10 Кв та зазначає, що зміст договору купівлі-продажу майна № 73 та додатків до нього, не дають змоги ідентифікувати, якою саме повітряною лінією електропостачання володіє позивач і чи є цей об`єкт взагалі повітряною лінією електропостачання у розумінні вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене відповідач-1 вважає, що позивачем належними, допустимими й достатніми доказами не підтверджено той факт, що ним у власність набувалась якась конкретна повітряна лінія електропостачання, у тому числі та, яка використовується ТОВ "АОИЛ" та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач зазначає, що заперечення відповідача-1 викладені у його відзиві на позовну заяву та додані до нього документи, жодним чином не спростовують право власності ТОВ "КАПРО ОЙЛ" на повітряні лінії, а лише підтверджують обґрунтованість позовних вимог ТОВ "КАПРО ОЙЛ" та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Щодо відзиву відповідача-2, то позивач категорично не погоджується із викладеними запереченнями.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

В свою чергу, позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Крім того, згідно з позицією Верховного суду України відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним договором є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію також викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3,15,16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Так, за змістом ст. 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Як передбачено ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Визнання правочину недійсним є також одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ГК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як слідує з позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у Постанові від 15.02.2022 по справі № 922/1045/21, відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою: (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Отже, з метою визнання недійсним правочину даний позов пред`являється позивачем як заінтересованою особою, якій на праві приватної власності, як зазначає позивач, належать ВЛ-10 кВ.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 8.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (п. 5.6, 5.9). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п. 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (п. 82), від 2.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 50), від 6.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 94). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 2.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 54), від 6.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 99).

Суд зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (п. 1, 80-81, 83), від 1.07.2021 у справі № 9901/381/20 (п. 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (п. 6, 20-26, 101, 102).

Віндикаційний та негаторний позови це класичні види речових позовів Пред`являються у разі якщо між сторонами спору існують абсолютні (речові) відносини, тобто між позивачем і відповідачем відсутній будь-який договір або недоговірне зобов`язання. Віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними не можуть бути заявлені в одному позові. Визначальний критерій їх розмежування: наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 387 ЦК України віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння; мета позову - повернення об`єкта права власності у володіння власника; ознаки: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ знаходиться у чужому володінні незаконно.

Аналізуючи положення ст. 387 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв`язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності. Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст. 387 ЦК України).

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючих цим майном невласників про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

У п. 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Отже підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння. Це факти, що підтверджують а) право власності на витребуване майно, б) вибуття його з володіння позивача в) перебування його в натурі у відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оспорюваний договір порушує право власності позивача.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц.

Суд зазначає, що у договорі №73 між позивачем та ТОВ "АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ" (вказується позивачем як підстава набуття ним права власності на повітряну лінію електропостачання) зазначено лише, що до переліку майна переданого за договором купівлі-продажу майна входить певний лот під назвою "ВЛ-10кВ". Проте, ні зміст договору, ні додатки до нього, не дають змоги ідентифікувати ознаки індивідуально визначеної речі.

Так, у жодному із документів, зокрема, акта прийому-передачі від 02.03.2020 (т.1 а.с. 45) до договору №73, наданих позивачем до матеріалів справи на підтвердження своїх доводів, не зазначено характеристик, які б допомогли ідентифікувати об`єкт "ВЛ-10 кВ" та виокремити її серед інших повітряних ліній, оскільки номери фідерів є відмінними від номерів фідерів ПЛ, якою користується відповідач - 1. Треба відмітити, що "ВЛ-10 кВ" це розповсюджена робоча назва лінії електропостачання по всій Україні і лише конкретні характеристики можуть виокремити певну лінію електропостачання від інших.

Крім того, позивач придбав "ВЛ-10кВ" 02.03.2020 за договором №73, однак у матеріалах справи міститься Договір про спільне використання технологічних електричних мереж №397СВ/20 від 01.03.2020, укладений між відповідачем-2 та АТ "Державний ощадний банк України" (т.3 а.с. 39-42), у відповідності до якого в подальшому було передані лінії електропостачання відповідачу-1.

З наданого позивачем паспорту "Двухцепної ВЛ-10кВ №31 та №70" також неможливо встановити, що саме ця ПЛ використовується ТОВ "АОЙЛ" (т. 1 .а.с. 48-52).

Також відсутні докази, на яких підставах належала спірна "ВЛ-10кВ" ТОВ "Аграрні інвестиції 2012" та не зазначено фактичної адреси її місця розташування.

Зважаючи на вищевикладене суд доходить висновку, що позивачем належними, допустимими й достатніми доказами не підтверджено той факт, що ним у власність набувалась повітряна лінія електропостачання, яку використовує ТОВ "АОЙЛ".

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Оскільки позивачем не підтверджено належними доказами, що він є власником або титульним володільцем нерухомого майна, вимога щодо визнання недійсним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 310000688 від 01.11.2022 та витребування від відповідача 1 на користь ТОВ "КАПРО ОЙЛ" повітряної лінії електропередачі ПЛ-10 кВ, яка розташована між опорами № 1 - № 35, до складу якої входить: 45 залізобетонних стовпів з траверсами та ізоляторами: 6 лінійні роз`єднувачі; алюмінієвий дріт марки АС-95, який встановлений на цих опорах задоволенню не підлягають.

Вимоги щодо зобов`язання від`єднати повітряної лінії електропередачі ВЛ-10 кВ та щодо заборони ТОВ "АОИЛ" користуватися повітряною лінією електропередачі є похідними від первісної вимоги та задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, через невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Судові витрати відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати сторонам через систему "Електронний суд".

Повний текст рішення складено 30.05.2025.

Суддя М.С. Глушков