ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2025 р. Справа№ 910/14692/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025

у справі №910/14692/24 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 16 254,62 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі-відповідач) про стягнення 16 254,62 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 10.10.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2022 у справі № 759/14555/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, а тому позивач, як страховик транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 , на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210404599 виплатив страхове відшкодування у розмірі 16 254,62 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 37529 від 25.11.2022. Позивач вважає, оскільки згідно із полісом № ЕР/210404599 страхувальником транспортного засобу є відповідач, тому на підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він має відшкодувати позивачу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 254,62 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 позовні вимоги задоволено повністю.

Cтягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суму 16 254,62 грн страхового відшкодування, 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що оскільки водій забезпеченого транспортного засобу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, в силу підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув право регресної вимоги до відповідача, як страхувальника, за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210404599 від 04.08.2022.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 254,62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вважає, що що для підтвердження факту ДТП обов`язковим є наявність протоколу про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, що підтверджує настання ДТП та інформація щодо завданих автомобілю пошкоджень. Оскільки в матеріалах справи відсутні вищевказані документи (докази), що підтверджують факт ДТП 10.10.2022, тому відсутньою є і подія, що спричинила дану шкоду.

Також апелянт вказує, що позивачем не надано жодного акту огляду транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 , проведеного працівниками поліції на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП з відповідною фото фіксацією як-то передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі щодо самовільно залишеного місця пригоди ОСОБА_1 . Водночас, позивачем стверджується, що факт самовільного залишення місця пригоди підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/14555/22 від 07.11.2022. Однак, апелянт звертає увагу, що судом не взято до уваги, що ні позивач, ні відповідач не були учасниками у справі № 759/14555/22, відтак, на його думку, обставини встановлені вказаним рішенням не є преюдиційними, а тому положення ч.4 ст. 75 ГПК України не підлягають застосуванню у даному випадку.

Також апелянт посилається на те, що судове рішення не є доказом у справі, про що свідчить правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 13.04.2021 у справі № 554/10204/15-к.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідача не було повідомлено про проведення огляду автомобіля «Ford Escape», державний номер НОМЕР_1 , що ставить під сумнів достовірність відомостей щодо проведеного огляду автомобіля та відповідно суму страхового відшкодування. Також зазначає, що транспортний засіб, який на думку позивача, був учасником дорожньо-транспортної пригоди та зник з місця ДТП, не містить жодних пошкоджень, які могли б свідчити, що 10.10.2022 між транспортними засобами «Ford Escape» державний номер НОМЕР_2 та «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода. Вважає, що вина відповідача у настанні шкоди відсутня.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14692/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14692/24 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/14692/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2022 у справі № 759/14555/22 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 372345, 10.10.2022 о 12:18 год. в м. Києві по бул. Р.Роллана, 3 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 , при повороті не дотримався інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Також Святошинський районний суд м. Києва постановою від 07.11.2022 у справі № 759/14555/22 встановив, що крім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 372346 ОСОБА_1 10.10.2022 о 12:18 год. в м. Києві по бул. Р.Роллана, 3 керував автомобілем «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 не дочекавшись працівників поліції для оформлення матеріалів ДТП залишив місце ДТП.

З даної постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи та свою вину в судовому засіданні визнав.

У даній постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами адміністративної справи у повному обсязі, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 372345 від 21.10.2022, серї ААД № 372346 від 21.10.2022, поясненнями, схемою місця ДТП.

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн.

У даному випадку, принцип юридичної визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, оскільки на момент розгляду даної справи набрало законної сили судове рішення у справі № 759/14555/22 від 07.11.2022, яким встановлено, що автомобілі за участю яких сталася ДТП та її винуватця, а тому дані обставини не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 , застрахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (відповідач, страхувальник) у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № ЕР/210404599 від 04.08.2022.

11.04.2022 власник ( ОСОБА_2 ) пошкодженого автомобіля «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 , звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 2259292 від 27.10.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 склала 25 773,00 грн з урахуванням ПДВ.

При цьому, автомобіль «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 був оглянутий оцінювачем/спеціалістом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», на підставі чого було складено акт огляду колісного транспортного засобу від 13.10.2022. в якому зафіксовано найменування деталей та характер їх пошкодження, що стали наслідком ДТП, а також окремо зафіксовано пошкодження, які не стосуються ДТП.

За страховим випадком Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» складено страховий акт № 2259292-1 від 25.11.2022, яким визнано подію страховою та розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 16 254,62 грн.

При цьому, суму відшкодування розраховано наступним чином: 6 045,04 грн - вартість робіт; 6789,75 грн - вартість запасних частин з урахуванням зносу; 6 670,75 грн вартість матеріалів фарбування, що загалом становить 19 505,54 грн з ПДВ.

Водночас, оскільки кошти підлягають сплаті безпосередньо потерпілій особі страхове відшкодування у відповідності до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем зменшено на суму ПДВ та розмір склав 16 254,62 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 37529 від 25.11.2022 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплачено власнику транспортного засобу «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 16 254,62 грн.

Враховуючи, що згідно з полісом № ЕР/210404599 від 04.08.2022 страхувальником транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 є ПрАТ АК «Київводоканал», тому позивач звернувся до відповідача - ПрАТ АК «Київводоканал» як до особи, яка, на його думку, зобов`язана відшкодувати позивачу виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 16 254,62 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Законом України "Про страхування" передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов`язковому страхуванню (стаття 7 Закону).

Згідно з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо відшкодування шкоди у розмірі 16 254,62 особою, відповідальною за заподіяний збиток.

Вина ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце ДТП, підтверджена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2022 у справі № 759/14555/22. ОСОБА_1 при розгляді справи також визнав свою вину.

Водночас, у наведеній постанові Святошинський районний суд міста Києва зазначив, що ОСОБА_1 працює в ПАТ «Київводоканал» та згідно з полісом № ЕР/210404599 від 04.08.2022 страхувальником транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 є ПрАТ АК «Київводоканал».

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимого (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, за змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано факт настання дорожньо-транспортної пригоди за участю належного йому на праві власності транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Ford Escape», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди водієм транспортного засобу «Ford Cargo 3542D», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 та здійснення позивачем виплати за наслідками дорожньо-транспортної пригоди страхового відшкодування у розмірі 16 254,62 грн.

Отже, оскільки водій забезпеченого транспортного засобу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, в силу підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув право регресної вимоги до відповідача, як страхувальника, за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210404599 від 04.08.2022.

Також з огляду на положення підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, цей позов подається саме до відповідача як страхувальника за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідає вищенаведеним положенням законодавства і не вимагає необхідності доведення перебування водія забезпеченого транспортного засобу у трудових відносинах із відповідачем.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача як безпідставні, оскільки згідно з постановою Святошинського районного суду міста Києва по справі № 759/14555/22 від 07.11.2022 особою, винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_1 , якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП. ОСОБА_1 при розгляді справи був присутній та не заперечував своєї вини. У даній постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 також підтверджується матеріалами адміністративної справи в повному обсязі, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, поясненнями, схемою місця ДТП. Більше того, пошкоджений автомобіль «Ford Escape», державний номер НОМЕР_1 , 10.01.2023 був оглянутий оцінювачем/ спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО», на підставі чого було складено акт (протокол) огляду ТЗ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 16 254,62 грн.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми грошових коштів.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/14692/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/14692/24 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/14692/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/14692/24 без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/14692/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім