ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/998/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання О.В. Ващенко

за участю представників:

від позивача Павлова І.В.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик про стягнення заборгованості у загальному розмірі 3123,07 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Українська залізниця звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик про стягнення заборгованості за договором про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства Українська залізниця на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОДНКМ-20-371д-НЮ від 20.10.2020 р. у загальному розмірі 3123,07 грн., в т.ч. основної заборгованості за договором у сумі 2562,64 грн., пені у розмірі 336,12 грн., 3% річних у сумі 37,23 грн., інфляційні втрати у розмірі 187,08 грн., посилаючись на наступне.

20.10.2020 року між Акціонерним товариством Українська залізниця? в особі регіональної філії Одеська залізниця? Акціонерного товариства Українська залізниця? та Товариством з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик? укладено договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОД/НКМ-20- 371д-НЮ.

При цьому позивач зазначає, що договором визначені наступні умови: земельна ділянка площею 0,0253 га, яка знаходиться в смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, у межах Затоківської селищної ради фактично використовується відповідачем з метою проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (відстій) для технічних потреб (пункт 1.1 договору); земельна ділянка площею 0,0253 га, яка знаходиться в Одеській області Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, перебуває у постійному користуванні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 003996 від 10.03.1999 (п. 1.1 договору); відповідач зобов`язався на умовах цього договору відшкодовувати позивачу витрати, пов`язані зі сплатою позивачем земельного податку за земельну ділянку площею 0,0253 га, яка знаходиться в Одеській області Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради (п. 1.1 договору); оплата здійснюється шляхом 100% річної передоплати у порядку безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, що вказаний у розділі договору Місцезнаходження та реквізити Сторін?, протягом 30-ти днів з моменту виставлення платнику рахунку-фактури товариством в особі виробничого підрозділу регіональної філії Одеська залізниця? Служби колії Одеська дистанція захисних лісонасаджень?.

Також позивач вказує, що при укладанні договору його сторонами було погоджено строк його дії з 01.01.2020 р. до 31.12.2020 р. (п. 6 договору), відповідно до якого якщо жодна зі сторін не звернеться письмово за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору із пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то договір вважається пролонгованим на тих же умовах строком на рік. Договором визначено розмір плати в якості відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою земельного податку позивачем за 2020 роки 5438,13 грн. (п. 2.2 договору). Відтак, позивач стверджує, що, починаючи з дати укладання договору, жодна із його сторін жодного разу не зверталась до іншої сторони із пропозицією про припинення дії договору, з огляду на що на теперішній час договір є чинним для його сторін.

Крім того, позивач зазначає, що додатковою угодою № 1 від 10.08.2021 р. до договору компенсації плати сторонніми особами за користування землею регіональної філії Одеська залізниця? АТ Укрзалізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 20.10.2020 р. за номером ОД/НКМ-20-371д-НЮ, сторонами визначено розмір плати, яку сплачує відповідач на користь позивача, у розмірі 7119,00 грн. з ПДВ за 2021 рік.

Між тим позивач додатково повідомляє, що рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 р. у справі № 916/3466/24 позовні вимоги АТ Укрзалізниця?? задоволені повністю; стягнуто з ТОВ Сі Лайн Лоджик? на користь АТ Українська залізниця? основну заборгованість за договором щодо відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем земельного податку за 2021-2022 роки, у розмірі 14949,88 грн., пеню у розмірі 9425,46 грн., 3% річних у розмірі 730,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 1429,25 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Як вказує позивач, незважаючи на наявність вищезазначеного обов`язку відповідача щодо відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою позивачем земельного податку протягом строку дії договору, відповідач не виконав вищезазначений обов`язок за договором щодо відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем земельного податку за 2023-2024 роки.

Між тим позивач зазначає, що розмір витрат земельного податку, який сплатив позивач за 2023 р. за земельну ділянку площею 0,0253 га, яка розташована в Одеській області Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, склав 1249,44 грн., що підтверджується копією уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2023 рік та платіжними дорученнями від 24.02.2023 № 103748, від 29.03.2023 № 168166, від 27.04.2023 № 232511, від 29.05.2023 № 306464, від 29.06.2023 № 379210, від 28.07.2023 №453363, від 29.08.2023 № 526705, від 28.09.2023 № 604857, від 27.10.2023 № 681619, від 29.11.2023 № 761743, від 28.12.2023 № 865408, від 29.01.2024 № 50982.

Також позивач зазначає, що відповідно до уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2023 рік річна сума земельного податку за земельну ділянку площею 494120,00 кв.м, яка знаходиться в Одеській області, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород- Дністровський у межах Затоківської селищної ради, складає 2033501,45 грн. (колонка 17 рядка 1.2 декларації). При цьому площа такої земельної ділянки складає 494120,00 кв.м (колонка 9 рядка 1.2 декларації). Земельна ділянка площею 0,0253 га, відшкодування сплати земельного податку за яку є предметом договору, входить до загальної площі земельної ділянки площею 494120,00 кв.м, зазначеної в колонці 9 рядка 1.2. уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2023 рік. Таким чином, за ствердженнями позивача, розмір земельного податку за ділянку 0,0253 га (253 кв.м) становить: 2033501,45 грн. : 494120 кв.м х 253 кв.м = 1041,20 грн.

Разом з тим, позивач вказує, що розмір витрат земельного податку, який сплатив позивач за 2024 за земельну ділянку площею 0,0253 га, яка знаходиться в Одеській області Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, склав 1313,20 грн., що підтверджується копією уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2024 рік та платіжними дорученнями від 28.02.2024 № 128733, від 28.03.2024 № 204999, від 29.04.2024 № 288648, від 29.05.2024 № 365905, від 27.06.2024 № 441127, від 29.07.2024 № 529151, від 29.08.2024 № 620015, від 27.09.2024 № 707130, від 29.10.2024 № 795987, від 29.10.2024 № 795860, від 28.11.2024 № 887371, від 28.11.2024 № 887485, від 27.12.2024 №979073, від 27.12.2024 № 979129, від 29.01.2025 № 67392, від 29.01.2025 № 67555.

Як зазначає позивач, відповідно до уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2024 рік річна сума земельного податку за земельну ділянку площею 494120,00 кв.м, яка знаходиться в Одеській області, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, складає 2137266,65 грн. (колонка 17 рядка 1.2 декларації). При цьому площа такої земельної ділянки складає 494120,00 кв.м (колонка 9 рядка 1.2 декларації). Земельна ділянка площею 0,0253 га, відшкодування сплати земельного податку за яку є предметом договору, входить до загальної площі земельної ділянки площею 494120,00 кв.м, зазначеної в колонці 9 рядка 1.2. уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2024 рік. Таким чином, розмір земельного податку за ділянку 0,0253 га (253 кв.м) становить: 2137266,65 грн. : 494120 кв.м х 253 кв.м = 1094,33 грн.

Крім того, позивач вказує, що листом від 09.08.2024 № 04/89 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.07.2024 № 113/191, від 30.07.2024 № 138/191 щодо здійснення оплати за договором, а саме: компенсації сплати земельного податку за користування землею за 2023 рік та за 2024 відповідно.

Зазначаючи про необхідність включення до бази оподаткування ПДВ коштів, отриманих у вигляді компенсації понесених витрат зі сплати земельного податку, позивач посилається на індивідуальну податкову консультацію ДПС від 25.02.2021 № 714/ІПК/99-00-21-03- 02-06.

Відтак, позивач стверджує, що позивачем і відповідачем при укладенні додаткової угоди № 1 від 10.08.2021 р. до договору від 20.10.2020 р. було узгоджено, що розмір плати за договором визначається з ПДВ.

Таким чином, за ствердженням позивач, станом на час звернення позивача із цим позовом до суду відповідачем не сплачено позивачу суму, визначену в рахунках від 25.07.2024 № 113/191, від 30.07.2024 № 138/191, а саме: 1249,44 грн. (в т.ч. ПДВ 20% 208,24 грн.) +1313,20 грн. (в т.ч. ПДВ 20% 218,87 грн.) = 2562,64 грн.

Посилаючись на викладене вище, позивач зазначає, що відповідач станом на дату звернення позивача до суду із цим позовом не виконав свій обов`язок за договором щодо оплати позивачеві 2562,64 грн. (1249,44 грн.+ 1313,20 грн. з ПДВ) в якості відшкодування витрат позивача зі сплати земельного податку за 2023-2024 роки за земельну ділянку, обумовлену договором, строк виконання якого настав 14 вересня 2024 року.

Крім того, відповідно до п. 4.3 договору відповідач має сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Як вказує позивач, відповідно до п. 4.4 договору нарахування пені за порушення платником строків оплати, встановлених п. 2.3 договору, припиняється з наступного дня після закінчення 2 роки з моменту настання прострочення.

При цьому позивач посилається на статтю 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за ствердженнями позивача, загальна сума заборгованості, яка заявляється до стягнення, становить 3123,07 грн., з яких: 2562,64 грн. основної заборгованості за рахунками згідно договору, 336,12 грн. пеня, 37,23 грн. 3% річних, 187,08 грн. - інфляційних втрат.

Також позивач зазначає, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, складає 2422,40 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2025 р. позовну заяву Акціонерного товариства Українська залізниця прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/998/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18 квітня 2025 р. об 11:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.04.2025 р. відкладено розгляд справи на 13 травня 2025 р. о 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.05.2025 року відкладено розгляд справи на 23 травня 2025 р. о 10:30 год.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь №1212263 від 19.03.2025 р.). Проте, надіслані судом копії ухвал суду про відкриття провадження у справі від 24.03.2025 р., про відкладення розгляду справи від 18.04.2025 р., про відкладення розгляду справи від 13.05.2025 р. повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи, з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Також згідно з ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвал суду господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчать наявні в матеріалах справи оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

10.03.1999 року Затоківською селищною Радою народних депутатів Березівського районну Одеської області України на підставі рішення Затоківської селищної Ради народних депутатів від 30.12.1998 року № 45 VІ-а сесії ХХІІІ скликання видано Одеській залізниці Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ОД № 003996, відповідно до якого земельну ділянку площею 50,68 га надано у постійне користування для виробничої діяльності. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування?, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200, 21.10.2015 року утворено шляхом злиття підприємств залізничного транспорту Акціонерне товариство Українська залізниця?, яке є правонаступником Державного підприємства Одеська залізниця?.

Відповідно до рядку 30 Зведеного переліку земельних ділянок ДП Одеська залізниця? право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу ПАТ Українська залізниця?, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р., право постійного користування, встановлене згідно з Державним актом на право постійного користування ІІ-ОД № 003996 від 10.03.1999 р. на земельну ділянку, розташовану в Одеській області, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, було внесено до статутного капіталу Акціонерного товариства Укрзалізниця?.

Таким чином, з 21.10.2015 року Акціонерне товариство Укрзалізниця? є належним землекористувачем зазначеної вище земельної ділянки, як правонаступник Державного підприємства Одеська залізниця?.

20.10.2020 року між Акціонерним товариством Українська залізниця? в особі регіональної філії Одеська залізниця? (товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик? (платник) укладено договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОД/НКМ-20-371д-НЮ, відповідно до п. 1.1 якого платник зобов`язується на умовах та на підставі цього договору компенсувати (відшкодувати) товариству витрати, пов`язані зі сплатою товариством земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні АТ Укрзалізниця? на підставі Державного акту на право користування землею серії II-ОД № 003996 від 10.03.1999, та якою платник користується з метою проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (відстій) для технічних потреб.

Згідно з п. 1.2 договору від 20.10.2020 р. земельна ділянка розташована: Одеська область, Лиманский район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради.

Загальна площа земельної ділянки складає 0,0253 га, згідно Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту регіональної філії Одеська залізниця? АТ Українська залізниця? біля готелю Два ангела?, Лиманский район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області? (п. 1.3 договору від 20.10.2020 р.).

За умовами п. 2.1 договору від 20.10.2020 р. розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України.

Пунктом 2.2 договору від 20.10.2020 р. встановлено, що розмір плати, яку сплачує платник на користь товариства, складає: 5438 грн. 13 коп. (п`ять тисяч чотириста тридцять вісім грн. 13 коп.), без ПДВ, на 2020 рік.

Відповідно до п. 2.3 договору від 20.10.2020 р. оплата здійснюється шляхом 100% річної передоплати у порядку безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, що вказаний у розділі договору Місцезнаходження та реквізити Сторін?, протягом 30-ти днів з моменту виставлення платнику рахунку-фактури товариством в особі виробничого підрозділу служби колії регіональної філії Одеська залізниця? - Одеська дистанція захисних лісонасаджень?.

Положеннями п. 3.1 договору від 20.10.2020 р. передбачено, що товариство зобов`язане, зокрема, не перешкоджати платнику в праві обмеженого користування земельною ділянкою, на яку укладено цей договір (пп. 3.1.1 договору).

В п. 3.2. договору від 20.10.2020 р. зазначено, що товариство має право, зокрема, в односторонньому порядку змінювати розмір оплати у разі зміни розміру земельного податку у зв`язку із зростанням індексу інфляції, проведенням щорічної індексації нормативної грошової оцінки, зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки шляхом направлення товариством до платника письмового повідомлення про такі зміни (пп. 3.2.2 договору).

Підпунктом 3.3.1. пункту 3.3 договору від 20.10.2020 р. передбачено, що платник зобов`язаний в обумовлені цим договором строки у повному обсязі виконати грошове зобов`язання.

Згідно з підпунктом 3.4.1 пункту 3.4 договору від 20.10.2020 р. платник має право, зокрема, користуватися земельною ділянкою на умовах, визначених цим договором, при цьому платник не має право надавати будь яких платних послуг (юридичним чи фізичним) третім особам на зазначеній земельній ділянці та здійснювати господарську діяльність (пп. 3.4.1 договору).

Умовами п. 4.1 договору від 20.10.2020 р. визначено, що невиконання або неналежне виконання умов даного договору платником є порушенням зобов`язання за цим договором.

За порушення виконання зобов`язання за цим договором платник несе відповідальність відповідно до цього договору та вимог чинного законодавства України (п. 4.2. договору від 20.10.2020 р.).

Відповідно до п. 4.3 договору від 20.10.2020 р. за несвоєчасне виконання (порушення) грошового зобов`язання, у тому числі затримка, за цим договором платнику нараховується пеня від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.4 договору від 20.10.2020 р. передбачено, що строк нарахування платнику пені, передбаченої цим договором, не обмежується шестимісячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Сторони встановили позовну давність щодо неустойки за цим договором тривалістю 2 (два) роки відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України.

Крім того, приписами п. 5.1 договору від 20.10.2020 р. зазначено, що усі зміни та доповнення до цього договору вносяться сторонами шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін.

За умовами п. 5.2 договору від 20.10.2020 р. у випадку зміни місцезнаходження однієї із сторін, банківських реквізитів, змін у реєстраційних, податкових документах, та інших змін, які можуть спричинити труднощі виконання зобов`язань за договором, сторони зобов`язані негайно повідомити одна одну шляхом укладання додаткової угоди до договору протягом 7-ми (семи) календарних днів з дня настання таких змін.

У відповідності до п. 6.1 договору від 20.10.2020 р. договір набирає чинності з моменту його укладення, тобто з дня його підписання сторонами, і діє з 01.01.2020 р. до 31.12.2020 р.

Пунктом 6.2 договору від 20.10.2020 р. сторонами погоджено, що у разі закінчення строку дії цього договору: якщо жодна із сторін не звернеться письмово за тридцять (30-ть) календарних днів до закінчення строку дії договору із пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то договір вважається пролонгованим на тих же умовах строком на рік.

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, якщо такі мали місце під час дії цього договору (п. 6.3 договору від 20.10.2020 р.).

Відповідно до п. 11.1 договору від 20.10.2020 р. жодна із сторін не має права свої права та обов`язки по цьому договору передавати іншим особам.

Згідно з п. 11.2 договору від 20.10.2020 р. останній складений у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони договору.

Сторони підтверджують, що ними досягнуто згоди за всіма істотними умовами цього договору (п. 11.3 договору від 20.10.2020 р.).

В пункті 11.5 договору від 20.10.2020 р. сторони домовилися, що листування між ними здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (кореспонденції) іншій стороні на її адресу, що визначена у розділі договору Місцезнаходження та реквізити Сторін?. Підтвердженням факту відправлення або отримання повідомлення (кореспонденції) є поштова квитанція або інший поштовий документ, який підтверджує факт відправки або вручення (отримання) такого повідомлення. Листування між сторонами цього договору також може здійснюватися засобами електронної пошти, яка зазначена у розділі договору Місцезнаходження та реквізити Сторін?. При цьому, сторони керуються вимогами Закону України Про електронні документи та електронний документообіг?, тобто сторона - адресат повідомлення має в обов`язковому порядку надати підтвердження факту одержання нею такого повідомлення. Таке підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до сторони - відправника підтвердження про факт одержання цього електронного документа, вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Відповідно до п. 11.6 договору від 20.10.2020 р. сторони погодили, що граничний термін надання відповіді на письмовий лист/запит тощо іншій стороні не може перевищувати 15-ти (п`ятнадцяти) календарних днів.

Згідно з п. 12.1 договору від 20.10.2020 р. невід`ємними частинами цього договору є наступні додатки: додаток № 1 - Копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту регіональної філії Одеська залізниця? АТ Укрзалізниця? біля готелю Два ангела?, Лиманский район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області?.

В розділі 13 договору від 20.10.2020 р. щодо місцезнаходження платника - ТОВ Сі Лайн Лоджик? зазначено юридичну адресу: 650005, м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, оф. 704/1, та поштову адресу: 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, оф. 402.

Вказаний договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОД/НКМ-20-371д-НЮ від 20.10.2020 року підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток сторін договору.

Також із матеріалів справи вбачається, що 10.08.2021 року між Акціонерним товариством Українська залізниця?, від імені якої діє регіональна філія Одеська залізниця?, (товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик? (платник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № ОД/НКМ-20-371д-НЮ про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 20.10.2020 року, відповідно до якої сторонами погоджено внести зміни до вказаного договору, а саме:

- пункт 2.2 договору викласти у наступній редакції: Розмір плати, яку сплачує платник на користь товариства, складає 7119 грн. 00 коп. (сім тисяч сто дев`ятнадцять грн. 00 коп.) з ПДВ, на 2021 рік?;

- пункт 2.4 договору викласти у наступній редакції: При формуванні платіжного доручення платником в обов`язковому порядку заповнюється поле призначення платежу? наступним чином: 191; Договір №ОД/НКМ-20-371д-НЮ, ТОВ Сі Лайн Лоджик?; з ПДВ?.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1 від 10.08.2021 р. встановлено, що додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Зазначена вище додаткова угода № 1 від 20.08.2021 року підписана представниками сторін та скріплена відтисками печаток сторін додаткової угоди.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів повідомлення сторін про припинення дії договору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Розмір витрат земельного податку, який сплатив позивач за 2023 за земельну ділянку площею 0,0253 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради склав 1249,44 грн., що підтверджується копією уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2023 рік та платіжними дорученнями від 24.02.2023 № 103748, від 29.03.2023 № 168166, від 27.04.2023 № 232511, від 29.05.2023 № 306464, від 29.06.2023 № 379210, від 28.07.2023 №453363, від 29.08.2023 № 526705, від 28.09.2023 № 604857, від 27.10.2023 № 681619, від 29.11.2023 № 761743, від 28.12.2023 № 865408, від 29.01.2024 № 50982.

Відповідно до уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2023 рік річна сума земельного податку за земельну ділянку площею 494120,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, складає 2033501,45 грн., відтак, враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0253 га, відшкодування сплати земельного податку за яку є предметом договору, входить до земельної ділянки площею 494120,00 кв.м, з огляду на що відповідач мав сплатити за користування земельною ділянкою відповідно до договору від 20.10.2020 року суму земельного податку, що становить 1041,20 грн. (2033501,45 грн. сплаченого земельного податку / 494120 кв.м загальна площа земельної ділянки х 253 кв. м площа земельної ділянки).

При цьому розмір витрат земельного податку, який сплатив позивач за 2024 за земельну ділянку площею 0,0253 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради склав 1313,20 грн., що підтверджується копією уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2024 рік та платіжними дорученнями від 28.02.2024 № 128733, від 28.03.2024 № 204999, від 29.04.2024 № 288648, від 29.05.2024 № 365905, від 27.06.2024 № 441127, від 29.07.2024 № 529151, від 29.08.2024 № 620015, від 27.09.2024 № 707130, від 29.10.2024 № 795987, від 29.10.2024 № 795860, від 28.11.2024 № 887371, від 28.11.2024 № 887485, від 27.12.2024 № 979073, від 27.12.2024 № 979129, від 29.01.2025 № 67392, від 29.01.2025 № 67555.

Так, згідно з уточнюючою податковою декларацією з плати за землю за 2024 рік річна сума земельного податку за земельну ділянку площею 494120,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський у межах Затоківської селищної ради, складає 2137266,65 грн., відтак, враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0253 га, відшкодування сплати земельного податку за яку є предметом договору входить до загальної площі земельної ділянки площею 494120,00 кв.м, з огляду на що відповідач мав сплатити за користування земельною ділянкою відповідно до договору від 20.10.2020 року суму земельного податку, що становить 1094,33 грн. (2137266,65 грн. сплаченого земельного податку / 494120 кв.м загальна площа земельної ділянки х 253 кв.м площа земельної ділянки).

Відтак, понесення позивачем витрат зі сплати земельного податку за земельну ділянку, що є предметом договору, підтверджується уточнюючими деклараціями за 2023-2024 рр. та платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи те, що договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства Українська залізниця на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОДНКМ-20-371д-НЮ від 20.10.2020 р. є чинним та ТОВ Сі Лайн Лоджик? прийнято земельну ділянку у користування, про що стверджує позивач та не спростовано відповідачем, в останнього існує обов`язок з компенсації плати земельного податку позивачу.

Також із матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання п. 2.3 договору 14.08.2024 року направлено на поштову адресу ТОВ Сі Лайн Лоджик, зазначену в договорі від 20.10.2020 р. як поштова, лист № 04/89 від 09.08.2024 р. з вимогою сплатити заборгованість за договором від 20.10.2020 р. в строк до 29.08.2024 р. При цьому судом встановлено, що з даним листом направлено також рахунки № 113/119 від 25.07.2024 р. на суму 1249,44 грн. за 2023 рік та № 138/191 від 30.07.2024 р. на суму 1313,20 грн. за 2024 рік, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення № 914 від 14.08.2024 р., накладною № 914 від 14.08.2024 р. та фіскальним чеком від 14.08.2024 р.

Між тим господарський суд зауважує, що відповідач ТОВ Сі Лайн Лоджик відповіді на зазначений вище лист у визначений п. 11.6 договору від 20.10.2020 р. строк не надав, жодних зауважень щодо суми заборгованості не зазначав, про зміну юридичної адреси також не повідомляв, з огляду на що суд доходить висновку, що ТОВ Сі Лайн Лоджик ухилилося від запропонованого позивачем порядку вирішення ситуації шляхом здійснення оплати заборгованості відповідно до виставлених рахунків за 2023 та 2024 роки.

Так, укладений між сторонами по справі договір про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею Акціонерного товариства Українська залізниця на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОДНКМ-20-371д-НЮ від 20.10.2020, є підставою для виникнення у сторін договору господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України вказаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Таким чином, як з`ясовано судом та не спростовано відповідачем, останній всупереч п.п. 2.2, 2.3 договору від 20.10.2020 р. не виконав належним чином зобов`язання за вказаним договором щодо компенсування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку на земельну ділянку, сплаченого позивачем - АТ Українська залізниця?, у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість за період 2023 та 2024 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Також у статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до статті 11 Закону України Про ціни і ціноутворення? вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Окрім того, пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що об`єктом оподаткування ПДВ є, зокрема, операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Водночас згідно з підпунктом а? пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг.

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України плата за землю в складі податку на майно належить до місцевих податків та в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Верховний Суд, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм податкового законодавства в контексті подібних за своїм змістом правовідносин, зокрема, у своїй постанові від 27.08.2019 року у справі № 804/5226/16 сформулював правовий висновок про те, що відносини з користування земельною ділянкою (її частиною), належної позивачу на праві постійного користування, які виникли на підставі договорів про компенсацію земельного податку, не мають істотних ознак орендних відносин, зазначених у статті 6 Закону України Про оренду землі?, тим більше відносин постійного землекористування, а є так званими зобов`язальними правовідносинами? (користування земельними ділянками без надання відповідного титулу на основі дозволу на використання ділянки). Відтак правові підстави для включення сум компенсації земельного податку до бази оподаткування ПДВ, визначеної пунктом 188.1 статті 188 ПК України, відсутні.

Подібну за своїм змістом правову позицію висловила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (Постанова КАС ВС від 21.10.2021 у справі № 804/5847/16).

Наразі суд зауважує, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача компенсацію плати земельного податку, що за 2023 рік складає 1041,20 грн. (та 20% ПДВ у розмірі 208,24 грн.), за 2024 рік у розмірі 1094,33 грн. (та 20% ПДВ - 218,87 грн.). Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за весь період прострочення плати у сукупному розмірі 2562,64 грн.

Разом з тим господарський суд зазначає, що відповідно до п. 2.2 договору від 20.10.2020 року передбачено розмір плати за користування земельною ділянкою без урахування ПДВ. При цьому суд зазначає, що відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.08.2021 року пункт 2.2 договору викладено у новій редакції, а саме: Розмір плати, яку сплачує платник на користь товариства, складає 7119 грн. 00 коп. (сім тисяч сто дев`ятнадцять грн. 00 коп.) з ПДВ на 2021 рік?. З огляду на викладене суд зазначає, що сторони у вказаній додатковій угоді № 1 від 10.08.2021 року до договору № ОД/НКМ-20-371д-НЮ про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 20.10.2020 року погодили розмір плати з ПДВ виключно за 2021 рік, про що зазначено у такій додатковій угоді, при цьому погодження сторонами розміру плати з ПДВ за наступні роки, зокрема 2023 та 2024, заборгованість по яким є предметом розгляду по даній справі, матеріали даної господарської справи не містять.

Між тим необхідність включення до бази оподаткування ПДВ коштів, отриманих у вигляді компенсації понесених витрат зі сплати земельного податку, позивач підтверджує індивідуальною податковою консультацією ДПС від 25.01.2021 р. № 714/ІПК/99-00-21-03-02-06.

Так, у відповіді на запит АТ Укрзалізниця Державна податкова служба України в листі від 25.02.2021 № 714/ІПК/99-00-21-03-02-06 роз`яснила, що оподаткуванню ПДВ підлягають операції з постачання товарів/послуг, що є об`єктом оподаткування ПДВ відповідно до пункту 185.1. статті 185 розділу V ПКУ, зокрема, операції з надання майна в оренду. Отримання суб`єктом господарювання грошових коштів (у тому числі як відшкодування (компенсація) понесених витрат зі сплати земельного податку) не є окремим об`єктом оподаткування ПДВ та може розглядатися як оплата вартості поставлених чи тих, що будуть постачатися у майбутньому, товарів/послуг. Отже, грошові кошти, які отримуються орендодавцем у зв`язку з наданням в оренду майна (у тому числі отримані у вигляді відшкодування (компенсації) понесених витрат зі сплати земельного податку), за своєю економічною сутністю є оплатою вартості поставлених товарів/послуг (у тому числі послуг з оренди земельних ділянок), то такі кошти включаються до бази оподаткування ПДВ їх отримувачем.

Разом з тим, посилання позивача на висновки, викладені в індивідуальній податковій консультації як на підставу для включення до розміру плати ПДВ, не приймаються судом до уваги, оскільки вказана податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана.

З огляду на викладене господарський суд зазначає, що сплата відповідачем плати з урахуванням ПДВ передбачена умовами додаткової угоди лише за 2021 рік, а відтак, не може бути застосована до обчислення компенсації такої плати за 2023 та 2024 роки.

Відтак, господарським судом встановлено, що за договором компенсації плати сторонніми особами за користування землею АТ Укрзалізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів від 20.10.2020 р., ТОВ Сі Лайн Лоджик?, сплачуючи АТ Українська залізниця? погоджену договором плату як відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку, не оплачує надані йому позивачем товари чи послуги, а повертає плату за землю, законодавчий обов`язок сплати якої покладено на позивача як власника об`єкту(ів) нерухомості, який(і) знаходяться на земельній ділянці. Відтак, грошові кошти, які отримуються орендодавцем (позивачем) у вигляді відшкодування (компенсації) понесених витрат зі сплати земельного податку, за своєю економічною сутністю не є оплатою вартості поставлених товарів/послуг і, як наслідок, об`єктом оподаткування ПДВ в розумінні пункту 185.1 статті 185 ПК України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні справедливого балансу між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, без якого змагальність як принцип не існує. Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене господарський суд вважає, що відсутні підстави для стягнення компенсації сплати земельного податку за договором від 20.10.2020 р. з урахуванням ПДВ у заявленому позивачем розмірі, що складає 2562,64 грн., натомість господарський суд вважає доведеною та обґрунтованою заборгованість зі сплати компенсації земельного податку за договором від 20.10.2020 р. за 2023-2024 роки у сукупному розмірі 2135,53 грн. (1041,20 грн. за 2023 рік + 1094,33 грн. за 2024 рік), без урахування ПДВ.

Так, невнесення відповідачем компенсації зі сплати земельного податку за вище вказаним договором від 20.10.2020 р. є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо компенсації земельного податку, що не спростовано відповідачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в доведеній та обґрунтованій сумі 2135,53 грн.

На підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині сплати платежів за користування земельною ділянкою не виконав у встановлений договором строк, а саме відповідно до п. 2.3 протягом 30 днів з моменту виставлення платнику рахунку-фактури, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Між тим, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати компенсації земельного податку за земельну ділянку у погоджений сторонами у договорі строк, Акціонерним товариством Українська залізниця нараховано відповідачу пеню на підставі п. 4.3 договору у розмірі 336,12 грн., інфляційні втрати в сумі 187,08 грн. та 3% річних у розмірі 37,23 грн., які позивачем заявлені до стягнення.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 336,12 грн. суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Так, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Наразі слід зазначити, що п. 4.3 договору від 20.10.2020 року сторони погодили, що за несвоєчасне виконання (порушення) грошового зобов`язання, у тому числі затримка, за цим договором платнику нараховується пеня від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.4 договору від 20.10.2020 року передбачено, що строк нарахування платнику пені, передбаченої цим договором, не обмежується шестимісячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Сторони встановили позовну давність щодо неустойки за цим договором тривалістю 2 (два) роки відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відтак, умовами договору від 20.10.2020 р. передбачено розмір штрафних санкцій (пені), який сплачуватиметься платником у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором від 20.10.2020 року щодо внесення орендної плати, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню. Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 336,12 грн., суд вважає його помилковим, з огляду на помилкове нарахування пені на суму боргу з урахуванням ПДВ. З огляду на викладене, судом самостійно здійснено розрахунок пені, який становить:

- на суму боргу 1041,20 грн. у 2023 році за період з 16.09.2024 року по 11.03.2025 року сума пені становить 136,56 грн.:

Сума боргу Період заборгованості Кількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
1041,2016.09.2024 12.12.202488130.07165,09
1041,2013.12.2024 31.12.20241913.50.07414,59
1041,2001.01.2025 23.01.20252313.50.07417,71
1041,2024.01.2025 06.03.20254214.50.07934,74
1041,2007.03.2025 11.03.2025515.50.0854,42
Всього 136,56
- на суму боргу 1094,33 грн. у 2024 році за період з 16.09.2024 року по 11.03.2025 року сума пені становить 143,53 грн.:

Сума боргу Період заборгованості Кількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
1094,3316.09.2024 12.12.202488130.07168,41
1094,3313.12.2024 31.12.20241913.50.07415,34
1094,3301.01.2025 23.01.20252313.50.07418,62
1094,3324.01.2025 06.03.20254214.50.07936,52
1094,3307.03.2025 11.03.2025515.50.0854,65
Всього 143,53
Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого спірним договором про компенсацію сплати земельного податку сторонніми особами за користування землею акціонерного товариства Українська залізниця? на ділянках, що не мають кадастрових номерів № ОД/НКМ-20- 371д-НЮ від 20.10.2020 року, становить 280,09 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення 3% річних у розмірі 37,23 грн. та інфляційних втрат в сумі 187,08 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та невиконання відповідачем обов`язку зі сплати компенсації плати земельного податку за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в загальному розмірі 37,23 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок є помилковим, оскільки позивачем помилково здійснено нарахування відсотків річних на суми боргу, з урахуванням ПДВ. З огляду на викладене, судом самостійно здійснено розрахунок 3% річних за період з 16.09.2024 року по 11.03.2025 року включно на загальну суму боргу 2135,53 грн., а саме:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 16.09.2024 до 31.12.2024 2135,53 x 3 x 107 : 366 : 10010718,73
з 01.01.2025 до 11.03.2025 2135,53 x 3 x 70 : 365 : 1007012,29
Всього17731,02
Таким чином, загальний розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 31,02 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо сплати компенсації плати земельного податку, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні втрати. Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних втрат є помилковим, оскільки позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суми заборгованості з урахуванням ПДВ, який не підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене, судом самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 16.09.2024 року та по 11.03.2025 року включно на загальну суму заборгованості у розмірі 2135,53 грн., який за розрахунком суду становить 155,90 грн. (2135,53 x 1,07300306 2135,53 = 155,90 грн.).

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 155,90 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2018,65 грн. (2602,54 грн. х 2422,40 грн. / 3123,07 грн. (із застосуванням коефіцієнту 0,8).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик про стягнення заборгованості у загальному розмірі 3123,07 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик? (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, офіс 704/1; ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця? (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) заборгованість за договором у сумі 2135/дві тисячі сто тридцять п`ять/грн. 53 коп., пеню у розмірі 280/двісті вісімдесят/грн. 09 коп., 3% річних у сумі 31/тридцять одна/грн. 02 коп., інфляційні втрати у розмірі 155/сто п`ятдесят п`ять/грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2018/дві тисячі вісімнадцять/грн. 65 коп.

3. У задоволенні решти частини вимог Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Сі Лайн Лоджик? відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 23 травня 2025 р.

Суддя В.С. Петров