ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 травня 2025 року Справа № 903/273/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Мачульської Л.В.,

прокурора Луцької окружної прокуратури Коломий О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус"

про стягнення 4 515 599 грн 15 коп,

встановив: заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Підгайцівської сільської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус" 4515599грн 15коп, з яких: 4500802грн 03коп безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та 14797грн 16коп - 3% річних. Також просить стягнути з відповідача 54187грн 19коп сплаченого судового збору.

В обгрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта (згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 09.09.2020 №ІУ81) і до введення його в експлуатацію у січні 2025 року (згідно сертифікату від 22.01.2025 №ІУ48) сплатити пайовий внесок.

Обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року роках - у 2021 році і далі.

Відповідач у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та відповідно самостійно не перерахував кошти пайової участі до дати прийняття об`єкта в експлуатацію, а відтак саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено 15.04.2025.

Ухвала суду від 17.03.2025, що направлялась відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ (45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Січових Стрільців, буд. 2В), повернулася на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою суду від 15.04.2025 відкладено підготовче засідання на 29.04.2025.

Ухвала суду від 15.04.2025, що направлялась відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ (45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Січових Стрільців, буд. 2В), повернулася на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою суду від 29.04.2025 суд постановив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті 13.05.2025 року; розмістити оголошення про повідомлення відповідача щодо розгляду справи у суді на сайті Господарського суду Волинської області; визнати явку учасників справи у судове засідання на їх розсуд.

У зв`язку із відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній електронній інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, ухвала суду від 17.03.2025 про відкриття провадження у справі та ухвали суду від 15.04.2025 та від 29.04.2025 надсилалися відповідачу поштовою кореспонденцією за адресою, зазначеною у витязі з ЄДРПОУ (45601, Волинська обл., Луцький р-н, с. Липини, вул. Січових Стрільців, буд. 2В) та на електронну адресу відповідача ().

Вказані ухвали суду повернулися на адресу суду з відміткою пошти "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Також, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи у суді, на офіційному веб-сайті судової влади України судом розміщене оголошення, яким повідомлено Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус" про відкриття провадження у справі №903/273/25, відкладення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті 13.05.2025.

За таких обставин, суд вважає, що виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Відповідач відзиву на позов не надав, позову не оспорив.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами.

Позивач- Підгайцівська сільська рада пояснення щодо позову суду не надала.

13.05.2025 у судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки, явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності інших учасників справи.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд встановив наступне.

Згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2024, у період із вересня 2020 року по серпень 2024 року відповідачем- ОК «ЖБК Комфорт Хаус» на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 09.09.2020 №ІУ81, здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на вул. М. Кривоноса в с. Липини Луцького району Волинської області». Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код вказаного об`єкта: 1122.2 - «Будинки багатоквартирні підвищеної комфортності, індивідуальні».

Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано відповідачу- ОК «ЖБК Комфорт Хаус» сертифікат від 22.01.2025 № ІУ48, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Згідно п. 5 акта готовності об`єкта до експлуатації, створеного 27.12.2024 та підписаного уповноваженими особами, зазначено, що будівельні роботи виконано в період із вересня 2020 року (початок робіт) по серпень 2024 року.

Згідно пункту 12 вказаного вище акта готовності об`єкта до експлуатації (дата створення акта: 27.12.2024) вбачається, що пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася (підстава звільнення від сплати пайової участі - пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-IX).

Прокурор зазначає, що обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Саме відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта (згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 09.09.2020 №ІУ81) і до введення його в експлуатацію у січні 2025 року (згідно сертифікату від 22.01.2025 №ІУ48) сплатити пайовий внесок.

Обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року роках - у 2021 році і далі, про що також зазначає Верховний Суд (як приклад, постанова від 16.10.2023 у справі за №140/5484/21 стосовно об`єкта будівництва, який також зводився на території Волинської області).

Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення його в експлуатацію надає право позивачу на стягнення цих коштів у відповідності до ст. 1212 ЦК України.

Відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати пайової участі, право позивача - Підгайцівської сільської ради на отримання цих коштів є порушеним і у неї виникає право вимагати стягнення цих коштів, обов`язок сплати яких виникає через пряму вказівку закону. У такому разі замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути такі кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Тобто замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно ст. 1 даного Закону замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

На час отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт та початку ним відповідного будівництва діяли положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-ІХ).

Указаним вище Законом внесено зміни - виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частина 2 якої у свою чергу передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Розглядаючи аналогічні судові спори, Касаційний господарський суд (постанови Верховного Суду у подібних правовідносинах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 07.09.2023 у справі №916/2709/22, від 04.04.2024 у справі №923/1306/21, від 23.05.2024 у справі №915/149/23, від 16.10.2023 у справі №140/5484/21, від 15.08.2024 у справі №914/2145/23, від 07.11.2024 у справі №910/12561/23, від 03.12.2024 №910/6226/23, від 17.12.2024 у cправі №903/283/24, від 19.02.2025 у справі №903/468/24, від 20.02.2025 у справі №914/3777/23 та від 20.02.2025 у справі №918/618/24) дійшов висновків про те, що під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення ст. 40 цього Закону на підставі Закону №132-IX) законодавець чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва в 2020 році у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Означені вище висновки Верховного Суду є цілком релевантними та із урахуванням ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Після 01.01.2020 набула чинності норма п. 13 розд. І Закону №132- ІХ, якою було скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тому, враховуючи, що ще під час дії цієї норми (статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») відповідач не звертався до позивача з питань укладення договору пайової участі, отже, правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту до її виключення із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами у цій справі не виникли.

У розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX передбачено порядок пайової участі замовників будівництва, який впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Згідно з абз. 1 п. 2 розд. ІІ Закону №132-IX, договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Із 01.01.2020 у замовників будь-яких об`єктів будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Однак, в абз. 2 п. 2 розд. ІІ Закону №132-IX законодавець все ж чітко визначив розмір та порядок пайової участі замовників будівництва у разі, якщо будівництво об`єктів було розпочато до внесення законодавчих змін (до 01.01.2020), якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, але обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі не перестав існувати після 01.01.2020.

Так, в абз. 2 п. 2 розд. ІІ Закону №132-IX встановлено:

- розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, - для житлових будинків 2% вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом);

- порядок пайової участі - замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Верховний Суд, розглядаючи подібні справи (як приклад, зазначена вище постанова від 19.02.2025 у справі №903/468/24), виходить з того, що наведені висновки з приводу застосування абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №132-ІХ у аналогічних спірних правовідносинах у повній мірі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та/або після 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво, але до введення об`єкта в експлуатацію такого обов`язку не виконав, можливо, навіть свідомо уникаючи сплати пайової участі.

У постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23 Верховний Суд виснував, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Законом №132-ІХ обов`язку щодо перерахування коштів пайової участі саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування (правова підстава - ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Відповідач у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та не перерахував самостійно кошти пайової участі до дати прийняття об`єкта в експлуатацію, а відтак саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, між Підгайцівською сільською радою та ОК "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти до бюджету, в тому числі на виконання вимог Закону №132-IX, відповідачем не сплачувалися (натомість, у якості підстави для звільнення від сплати пайової участі відповідач вказав норми пункту 13 розділу І Закону №132-IX).

Згідно даних сертифіката від 22.01.2025 № ІУ 48, загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 10329,1 квадратних метрів. На дату прийняття об`єкта в експлуатацію (згідно із сертифікатом №ІУ48, який виданий 22.01.2025) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.10.2024 №1168. Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 21787 гривень.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.02.2025 у справі за №918/618/24, суд звертає увагу на те, що саме Закон №132-IX визначає розмір пайової участі для житлових будинків - 2% вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України. Приписи Закону №132-IX не містять умов щодо іншого обрахунку розміру пайової участі для житлових будинків.

Таким чином, згідно розрахунку прокурора з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти по оплаті пайової участі у розмірі 4500802,03 грн (10329,1 квадратних метрів х 21787 грн = 225040102 грн; 225040102 грн х 2% = 4500802,03 гривні).

Крім того, за безпідставне збереження коштів пайової участі прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача- Підгайцівської селищної ради 14797грн 16коп - 3% річних за період з 23.01.2025 по 03.03.2025.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.ст. 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи безпідставне збереження відповідачем коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, позов в частині стягнення з відповідача на користь Підгайцівської селищної ради 14797грн 16коп - 3% річних є підставним та підлягає до задоволення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову Луцької окружної прокуратури Волинської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.4 Закону України "Про судовий збір", ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус" (45601, Волинська обл., Луцький р-н., с. Липини, вул. Січових Стрільців, буд. 2В, ) на користь Підгайцівської сільської ради (45602, Волинська обл., Луцький р-н., с. Підгайці, вул. Шкільна, буд. 30, ) для зарахування в дохід місцевого бюджету грошові кошти в сумі 4515599грн 15коп, з яких: 4500802грн 03коп безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та 14797грн 16коп - 3% річних.

3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус" (45601, Волинська обл., Луцький р-н., с. Липини, вул. Січових Стрільців, буд. 2В, ) на користь Волинської обласної прокуратури (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) 54187грн 19коп витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 23.05.2025.

Суддя О. Г. Слободян