ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2683/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Карпенко А.С.

представники сторін:

від позивача: Шевченко А.О.

від відповідача: Христенко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р.

( суддя Ніколенко М.О., м. Дніпро )

прийняту за результатами розгляду заяви

Фiзичної особи-пiдприємця Христенко Олега Леонідовича

про відстрочення виконання рішення суду

у справі

за позовом:

Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк",

м. Київ

до

Фiзичної особи-пiдприємця ОСОБА_1 ,

м. Дніпро

про стягнення заборгованості з тіла кредиту у розмірі 99 995,22 грн.,

відсотків за користування кредитом у розмірі 19 124,07 грн.,

комісії у розмірі 2 852,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фiзичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича про стягнення заборгованості з тіла кредиту у розмірі 99 995,22 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 19 124,07 грн., комісії у розмірі 2 852,32 грн.

Рішенням суду від 09.01.2025 р. позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фiзичної особи-пiдприємця Христенка Олега Леонідовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму заборгованості з тіла кредиту у розмірі 99 995,22 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 8 361,15 грн., комісію у розмірі 2852,32 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 256,34 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду, 03.02.2025 р. був виданий наказ.

На адресу суду, 03.02.2025 р. надійшла заява Відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 до 30.01.2026 р..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. у справі № 904/2683/24 заяву Фiзичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 - задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 строком на 1 рік з дня ухвалення такого рішення, а саме до 09.01.2026 р.. В задоволенні решти вимог заявника - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаною ухвалою, через систему "Електронний суд", Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. у справі № 904/2683/24, в задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає судове рішення незаконним й прийнятим з порушенням норм процесуального права у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для відстрочення виконання рішення. Суд безпідставно дійшов висновку, що існують підстави для відстрочки виконання рішення.

Водночас, на думку Скаржника, за відсутності інформації щодо реального доходу заявника та інформації щодо наявності у власності нерухомого майна та транспортних засобів висновки Суду першої інстанції щодо неможливості виконання рішення заявником не підтверджується доказами та є передчасними.

При цьому Скаржник зазначає, що належними документами щодо можливості невиконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 р. по справі № 904/2683/24 є документи, які містять інформацію щодо доходу, а також документи щодо наявності/відсутності рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності боржника та за рахунок якого можна виконати рішення суду. Проте, доказів неможливості виконання рішення суду Відповідачем матеріали справи також не містять. Інформація щодо майнового стану Відповідача суду не надана. Доказів відсутності доходу, майна у Відповідача матеріали справи не містять. ФОП Христенко О.Л. не надав Суду копії податкових декларацій за 2022, 2023, 2024 роки, які він повинен був надавати Державній фіскальній службі. Крім цього, Відповідачем не надані також інші документи щодо можливого його працевлаштування.

Скаржник наголошує на тому, що ставлення у залежність можливість виконання рішення Суду із тим, що Відповідач не працює на протязі трьох років та у зв`язку із цим не отримує дохід - є несправедливим по відношенню до Кредитора. Відповідач за цей період міг знайти роботу або вид діяльності, який надавав би йому можливість отримувати дохід. Доказів того, що він має перешкоди у працевлаштуванні або започаткування іншого виду діяльності Суду не надані. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що Відповідач дійсно не отримує дохід. Хоча ГПК України саме на нього покладає обов`язок доведення відповідних обставин. Відповідач також не надав Суду інформації щодо рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності Боржника та за рахунок якого можна виконати рішення суду.

Відтак, на думку Скаржника, заява про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягала.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

При цьому, у судовому засіданні Відповідач не погоджувався з доводами апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/2683/24.

Матеріали справи № 904/2683/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2025 р. відкрито апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.05.2025 р..

Від представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні 21.05.2025 р. та у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ( далі ЄСІТС ).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2025 р. судове засідання у справі № 904/2683/24, призначене на 21.05.2025 р. та всі наступні судові засідання, вирішено провести з представником Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

У судовому засіданні 21.05.2025 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фiзичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича про стягнення заборгованості з тіла кредиту у розмірі 99 995,22 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 19 124,07 грн., комісії у розмірі 2 852,32 грн.

Рішенням суду від 09.01.2025 р. позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фiзичної особи-пiдприємця Христенка Олега Леонідовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму заборгованості з тіла кредиту у розмірі 99 995,22 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 8 361,15 грн., комісію у розмірі 2852,32 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 256,34 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду, 03.02.2025 р. був виданий наказ.

На адресу суду, 03.02.2025 р. надійшла заява Фiзичної особи-підприємця Христенка О. Л. про відстрочення виконання рішення суду від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 до 30.01.2026 р..

Позивач надав до суду письмові заперечення проти задоволення заяви Боржника про відстрочення виконання рішення суду. При цьому, Позивач наголошувавав на тому, що доказів неможливості виконання рішення суду Відповідачем, зокрема, доказів відсутності доходу, майна у відповідача, матеріали справи не містять. Інформація щодо майнового стану Відповідача до суду не надана. ФОП Христенко О. Л. не надав суду копії податкових декларацій за 2022, 2023, 2024 роки, які він повинен був надавати Державній фіскальній службі. Крім цього, Відповідачем не надано інших документів щодо можливого його працевлаштування. Крім того, за відсутності інформації щодо реального доходу Заявника та інформації щодо наявності у власності нерухомого майна та транспортних засобів, його твердження щодо неможливості виконання не підтверджено належними та допустимими доказами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. у справі № 904/2683/24 заяву Фiзичної особи-підприємця Христенка Олега Леонідовича про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 - задоволено частково. Відстрочено виконання рішення суду від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 строком на 1 рік з дня ухвалення такого рішення, а саме до 09.01.2026 р.. В задоволенні решти вимог заявника - відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що судом взято до уваги наявність об`єктивного погіршення економічної ситуації в країні внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. У даному випадку, відстрочка виконання рішення матиме наслідком можливість реального виконання рішення суду, оскільки дасть можливість Відповідачу продовжувати свою господарську діяльність та належним чином виконувати свої господарські зобов`язання. Тривалість відповідного відстрочення для стягувача не є надмірною та визначена з урахуванням дозволених процесуальним законом меж.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відстрочення виконання рішення суду на 1 рік з дня ухвалення такого рішення, а саме до 09.01.2026 р..

Як зазналося раніше, після ухвалення рішення Відповідач - подав до суду першої інстанції заяву про відстрочення виконання судового рішення на 1 (один) рік.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення Відповідач послався на тяжкий фінансовий стан, який унеможливлює виконання рішення суду у строк.

Позивач надав заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду.

Ст. 331 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України ) передбачено порядок вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення.

Так, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом ), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Положеннями ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини Відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 р. у справі № 910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012 ); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права ( див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V ).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 р. ), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у Боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Складне фінансове становище Відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника ( постанова Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі № 910/8153/17 ).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені Відповідачем обставини, які помилково взяті до уваги господарським судом, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність Заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається Відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище Відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої Підприємець мав планувати свої видатки на погашення заборгованості, яка виникла ще з з липня 2022 р., оскільки був обізнаний про строк настання її погашення.

Разом з цим, Відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема доказів відсутності доходу, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо), інші документи щодо можливого його працевлаштування. Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини Відповідача у зв`язку з не сплатою відповідного платежу.

Поза належною правовою оцінкою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що при наданні відстрочення виконання рішення строком на один рік, до 09.01.2026 р., Стягувач ( в даному випадку Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" ) не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов`язання за наявності судового рішення про задоволення вимог Позивача з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за період такого розстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни.

Колегія суддів також зазначає, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Сторони несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Також, Відповідачем не надано жодних доказів ймовірного погашення останнім заборгованості в майбутньому, а Господарський суд Дніпропетровської області приймаючи ухвалу щодо відстрочення виконання рішення на один рік не дослідив та не встановив можливості погашення заборгованості Боржником саме через рік, при цьому висновки суду не можуть ґрунтуватися лише на одних припущеннях.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що, в порушення вимог ст. ст. 331 ГПК України, місцевий господарський суд не дотримався справедливого балансу інтересів сторін у спорі та не вказав належні обставини, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного ухвалу господарського суду в частині надання Відповідачу відстрочки виконання рішення на один рік не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

За таких обставин Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Позивача задовольнити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. про відстрочення виконання рішення суду від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 строком на 1 рік до 09.01.2026 р. скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання Відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке, зокрема, полягає у розгляді справи неповноважним судом.

Доводи Апелянта про порушення судом процесуального законодавства України знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваної частині рішення.

З урахуванням викладеного, оскільки господарський суд допустив порушення вимог ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

10. Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. у справі № 904/2683/23 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 р. у справі № 904/2683/24 - скасувати.

В задоволенні заяви Фiзичної особи-пiдприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Стягнути з Фiзичної особи-пiдприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 2 422,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідного наказу, з у рахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.05.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус