УХВАЛА

21 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/4069/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Ємця А.А., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025

у справі № 904/4069/24

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до фізичної особи - підприємця Чорноморця Олега Григоровича

про стягнення 271 508,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", позивач) 17.05.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 904/4069/24, якою відмовлено ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.05.2025 для розгляду касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у справі № 904/4069/24 визначено колегію суддів у складі: Колос І.Б. (головуючий), Ємець А.А., Малашенкова Т.М.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Чорноморця Олега Григоровича (далі - ФОП Чорноморець О. Г., відповідач) про стягнення 271 508,10 грн, з них: 85 000,00 грн - заборгованості за договором купівлі-продажу сільськогосподарської техніки (із розстроченням платежу) від 02.08.2021 №02/08/21-01, 146 700,00 грн штрафу, 6 907,27 грн 3% річних та 32 900,83 грн інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 85 000,00 грн - заборгованості, 146 700,00 грн штрафу, 6 907,27 грн 3% річних, 32 900,83 грн інфляційних нарахувань та витрат на сплату судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24 апеляційну скаргу ФОП Чорноморця О. Г. задоволено частково; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі № 904/4069/24 скасовано в частині стягнення 146 700,00 грн штрафу, 6 858,50 грн 3% річних, 32 900,83 грн інфляційних нарахувань та змінено в частині сплати судового збору; ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 146 700,00 грн штрафу, 6 858,50 грн 3% річних, 32 900,83 грн інфляційних нарахувань; в іншій частині рішення залишено без змін.

До Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" надійшла заява про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025, яка є предметом касаційного оскарження, у задоволенні заяви ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24 відмовлено.

Як встановив суд апеляційної інстанції, заява ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" обґрунтована з посиланням на те, що за змістом постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 по справі № 904/4069/24 не вбачається, що судом апеляційної інстанції враховано під час ухвалення рішення по суті договірне між сторонами діюче положення пункту 1.6 договору від 30.08.2024 № 30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, адже відсутня будь-яка згадка про дану обставину. Водночас Центральним апеляційним господарським судом ухвалено рішення, що залишається незрозумілим для заявника із урахуванням положення статей 512-519 Цивільного кодексу України, пункту 1.6 договору від 30.08.2024 № 30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, принципу неподільності грошових зобов`язань у вигляді основних та додаткових вимог згідно з пунктом 1 роз`яснення Вищого арбітражного суду від 14.12.1993 № 01-6/1301 "Про деякі питання уступки вимоги і переводу боргу".

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 13.05.2025, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 245 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), виходив, зокрема з того, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 (щодо якої заявник просить надати роз`яснення) є повною та чіткою, має вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини, викладена у послідовності, встановленій приписами статті 282 ГПК України; вказана постанова має вичерпні, чіткі і такі, що випливають із установлених фактичних обставин висновки та не є тим судовим рішенням, яке відповідно до положень статті 245 ГПК України підлягає роз`ясненню, оскільки є повним, чітким та зрозумілим, ухваленим на підставі наявних в справі матеріалів та не потребує роз`яснення.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 904/4069/24, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24 та роз`яснити вказану постанову.

Так, за доводами скаржника, описова частина, прийняте рішення по суті спору та матеріали справи є суперечливими, взаємовиключними, у зв`язку з чим ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24.

Як зазначає ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", у заяві про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 по справі № 904/4069/24 заявник просив суд, не змінюючи прийняте рішення по суті, роз`яснити постанову щодо такого:

- з урахуванням положень статей 512-519 Цивільного кодексу України, пункту 1.6 договору від 30.08.2024 № 30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, принципу неподільності грошових зобов`язань у вигляді основних та додаткових вимог згідно з пунктом 1 роз`яснення Вищого арбітражного суду від 14.12.1993 № 01-6/1301 "Про деякі питання уступки вимоги і переводу боргу", чи перейшло до позивача право вимоги щодо нарахування інфляційних втрат, 3% річних та штрафу?

- із урахуванням положень статей 512-519 Цивільного кодексу України, пункту 1.6 договору, принципу неподільності грошових зобов`язань у вигляді основних та додаткових вимог згідно з пунктом 1 роз`яснення Вищого арбітражного суду від 14.12.1993 № 01-6/1301 "Про деякі питання уступки вимоги і переводу боргу", з якого часу/дати вважається прострочене виконання грошового зобов`язання відповідача згідно з договором купівлі-продажу сільськогосподарської техніки (із розстроченням платежу) від 02.08.2021 № 02/08/21-01, право вимоги яких перейшло до позивача згідно з договором від 30.08.2024 № 30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості;

- у задоволенні частини позовних вимог та відмови у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та штрафу судом апеляційної інстанції відмовлено з підстав неправомірності позовних вимог чи з підстав недоведеності та/або необґрунтованості?

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.05.2025 про відмову в задоволенні заяви про роз`яснення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24, скаржник, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 236, 245 ГПК України, зазначає, що висновки апеляційного господарського суду не відповідають нормам чинного законодавства та судовій практиці при вирішенні аналогічних спорів; судом апеляційної інстанції безпідставно здійснено відступлення від висновків та правових позицій Верховного Суду та не враховано доводи скаржника; також скаржник просить урахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Згідно з частиною першою статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Приписами пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення.

Відповідно до статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом; обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

Згідно з частинами першою, другою статті 245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення; подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового документа, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Заява про роз`яснення судового рішення відповідно до статті 245 ГПК України не підлягає задоволенню, якщо заявник фактично порушує питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення (висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №910/12754/14, від 24.04.2018 у справі №910/19810/17).

Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішення, які нечітко сформульовані або є незрозумілими для заінтересованих осіб. Наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Так, суть питань, поставлених у заяві про роз`яснення судового рішення перед судом апеляційної інстанції, свідчить про фактичну незгоду заявника з мотивами прийнятого судом рішення по суті спору, потребує оцінки нових даних.

Твердження касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення постанови, зокрема містять доводи про залишення поза увагою без належного правового дослідження та оцінки наданих доказів, що відповідає підставам касаційного оскарження судового рішення по суті з підстав, визначених статтею 310 ГПК України, та свідчить про намір скаржника в позапроцесуальний спосіб здійснити оскарження рішення, яке ухвалене по суті спору, що не відповідає приписам ГПК України. Вказане підтверджується, зокрема, і тим, що поставлені перед судом питання в межах роз`яснення судового рішення є фактично аналогічними тим, що наведені скаржником (ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс") в касаційній скарзі на судові рішення, ухвалені по суті спору.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права під час постановлення ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 904/4069/24.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначається забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа "ZUBAC v. CROATIA" (№ 40160/12, ЄСПЛ, § 83)).

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Ураховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Суд також зазначає, що у частині першій статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка відповідно до конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Під добросовісністю у процесуальних правовідносинах необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборону зловживати наданими правами.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам справи, а також не всупереч завданням господарського судочинства. Отже, добросовісність при реалізації процесуальних прав і повноважень включає в себе, зокрема, неприпустимість зловживання своїм правом, яку згідно з пунктом одинадцятим частини третьої статті 2 ГПК України віднесено до однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства. Такі ж положення закріплені в частині першій статті 43 ГПК України, яка визначає, що зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

Наведене вище у цій ухвалі свідчить про те, що реальний намір ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" не був направлений на отримання роз`яснення судового рішення у зв`язку з його неясністю (незрозумілістю), а вочевидь мав на меті оскаржити судове рішення в позапроцесуальний спосіб, що може свідчити про наявність ознак зловживання процесуальними правами. Хоча процесуальна поведінка ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" виражається у процесуальних діях, які ззовні відповідають вимогам процесуальних норм, але очевидно є такими, що здійснюються з мотивом, що суперечить завданням та основним засадам судочинства, зокрема закріплених в статті 2 ГПК України.

До того ж, жодних доводів щодо недоліків або неясності вказаної постанови апеляційного суду (які би підлягали роз`ясненню) товариством у поданій заяві не наведено.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що в силу приписів частини другої статті 245 ГПК України роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження". Подібна за змістом правова позиція є сталою та послідовною викладалася, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09.07.2018 у справі № 911/2050/16, від 10.07.2018 у справі № 461/1930/16-ц, від 03.09.2018 у справі № 638/11634/17, від 18.06.2019 у справі № 903/922/17, від 06.10.2020 у справі № 233/3676/19, Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у постановах від 19.06.2023 у справі № 925/632/19 та від 06.07.2022 у справі № 904/766/21.

Водночас із постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 904/4069/24 очевидно не вбачається нечіткості, неясності, незрозумілості рішення, зокрема, в частині що підлягає виконанню.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 904/4069/24 та про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваній ухвалі правильне застосовування норми права (зокрема, правозастосування статті 245 ГПК України) є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 904/4069/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова