ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" травня 2025 р. Cправа № 902/34/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" (вул. Святошинська, буд. 3, м. Київ, 03115)

до: Приватного підприємства "ТРІМ" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-а, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 931 525,36 грн

за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В.,

представників сторін:

позивача Токарська М.О. згідно ордеру (в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №08/01-1 від 08.01.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" з вимогами до Приватного підприємства "ТРІМ" про стягнення 931 525,36 грн, з яких: 675 761,00 грн - основний борг; 148 984,85 грн - пеня; 80 815,76 грн - інфляційні втрати; 25 963,75 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Приватним підприємством "ТРІМ" умов Договору на виконання будівельних робіт №12-09 від 13.09.2023, в частині оплати матеріалів та виконаних робіт.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 справу розподілено судді Матвійчуку В.В.

До вказаної позовної заяви додано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" № 08/01-2 від 08.01.2025 про забезпечення позову (вх. канцелярії суду № 01-48/1/25 від 13.01.2025).

Суд, ухвалою від 15.01.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" № 08/01-2 від 08.01.2025 про забезпечення позову (вх. канцелярії суду № 01-48/1/25 від 13.01.2025) разом з додатками (в т.ч. платіжну інструкцію № 4697 від 08.01.2025) повернув заявнику без розгляду.

У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 15.01.2025, постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" № 08/01-1 від 08.01.2025 залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Заявою № б/н від 16.01.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 16.01.2025) (вх. номер канц. суду 01-34/488/25 від 17.01.2025) позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Суд, ухвалою від 20.01.2025 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/34/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.02.2025.

Разом із заявою № б/н від 16.01.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 16.01.2025) (вх. номер канц. суду 01-34/488/25 від 17.01.2025) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" подало заяву № б/н від 16.01.2025 (вх. № 01-48/4/25 від 17.01.2025) про забезпечення позову шляхом заборони Приватному підприємству "ТРІМ" здійснювати повне або часткове відчуження на користь будь - яких осіб теплиці в с. Агрономічному Вінницької області, побудованої Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" згідно з Договором на виконання будівельних робіт № 12-09 від 13.09.2023, та здійснювати переміщення цієї теплиці.

Суд, ухвалою від 20.01.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" № б/н від 16.01.2025 (вх. № 01-48/4/25 від 17.01.2025) про забезпечення позову відмовив.

У визначену судом дату (13.02.2025) судове засідання не відбулось, з огляду на те, що роботу Господарського суду Вінницької області було призупинено в зв`язку із надходженням анонімного повідомлення про мінування адміністративної будівлі суду. Для проведення оперативно-слідчих дій для пошуку вибухонебезпечних пристроїв було здійснено евакуацію працівників суду та учасників судових проваджень.

Так, суд, ухвалою від 17.02.2025 повідомив учасників справи про підготовче судове засідання у справі № 902/34/25, яке призначено на 04.03.2025.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 27.03.2025, про що 04.03.2025 постановлено протокольну ухвалу.

26.03.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання №25/03-1 від 25.03.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 25.03.2025) (вх. номер канц. суду 01-34/3089/25 від 26.03.2025) представниці позивача - адвоката Токарської М.О. про відшкодування судових витрат, які поніс позивач при розгляді даної справи.

У судовому засіданні 27.03.2025, суд, заслухавши вступне слово представниці позивача, розпочав стадію безпосереднього дослідження доказів на якій відкладено розгляд справи по суті на 17.04.2025.

В подальшому, у судовому засіданні 17.04.2025 суд продовжив стадію дослідження доказів та відклав розгляд справи по суті на 06.05.2025.

Суд, ухвалою від 24.04.2025, постановив провести судове засідання призначене на 06.05.2025 у справі № 902/34/25 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області, забезпечивши участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На визначену судом дату представниця позивача з`явилася в режимі відеоконференції.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 17.04.2025, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача - 18.04.2025.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 06.05.2025 суд, завершивши стадію дослідження доказів та заслухавши виступ у судових дебатах представниці позивача, відповідно до частини 1 статті 219 ГПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши, що проголошення скороченого (вступну та резолютивну частини) рішення відбудеться 16.05.2025 о 12 год 00 хв.

Суд, ухвалою від 12.05.2025, постановив провести судове засідання призначене на 16.05.2025 у справі № 902/34/25 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області, забезпечивши участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 16.05.2025 суд згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 1 статті 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" (далі по тексту Виконавець, позивач) та Приватним підприємством "ТРІМ" (далі по тексту Замовник, відповідач) укладено Договір на виконання будівельних робіт № 12-09 (далі по тексту Договір) (а.с. 29-36), за яким Виконавець зобов`язується виконати роботи з встановлення теплиці за адресою: с. Агрономічне, Вінницька обл., а Замовник прийняти та оплатити їх згідно даного Договору. Замовник забезпечує проживання для працівників, що виконують встановлення теплиці.

Відповідно до п. 1.2 Договору обсяг та вартість робіт, а також перелік та вартість матеріалів, що буде використана Виконавцем, вказується у Кошторисі (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною даного Договору.

За умовами п. 1.3 Договору будівельні роботи виконуються з матеріалів Виконавця. Забезпечення механізмами та обладнанням, необхідними дія виконання робіт за Договором, здійснюється Сторонами за узгодженням.

Згідно із п. 2.1 Договору строк виконання робіт відповідно до умов даного Договору становить 90 календарних днів з моменту отримання передплати відповідно до п. 5.2 Договору.

Датою закінчення робіт за Договором вважається дата їх прийняття Замовником, що засвідчується підписанням Акту приймання-передачі робіт (п. 2.3 Договору).

У пункті 2.4 Договору сторони передбачили, що Виконавець має право достроково завершити виконання робіт і передати їх Замовнику.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що загальна вартість даного Договору визначається у розмірі 1 573 761,00 грн, у тому числі ПДВ 262 293,50 грн.

Згідно із положеннями пункту 4.2 Договору оплата за товар здійснюється у сім етапів:

перший платіж за цим Договором здійснюється на умовах передплати у розмірі 300 000,00 грн, на підставі виставленого Виконавцем рахунку протягом 5 календарних днів після його отримання Замовником;

другий платіж за цим Договором здійснюється у розмірі 300 000,00 грн, на підставі виставленого Виконавцем рахунку до 02 жовтня 2023 року;

третій платіж у розмірі 300 000,00 грн, здійснюється після доставки теплиці за адресою: с. Агрономічне, Вінницька обл. до 31 жовтня 2023 року;

четвертий платіж у розмірі 300 000,00 грн, здійснюється протягом п`яти днів після підписання сторонами Акту приймання-передачі робіт до 30 листопада 2023 року;

п`ятий платіж у розмірі 153 761,00 грн, здійснюється до 31 грудня 2023 року;

шостий платіж у розмірі 120 000,00 грн, здійснюється до 31 січня 2024 року;

сьомий платіж у розмірі 100 000,00 грн, здійснюється до 29 лютого 2024 року.

Як вказано в пункті 4.3 Договору розрахунок проводиться в національній валюті України - гривні. Ціна Продукції визначається згідно курсу долара США в АБ станом на дату, що передує дню оформлення видаткової накладної та відвантаження Продукції. Сторони домовилися про використання єдиного сайту щодо визначення курсу долара США в АБ: https://minfin.com.ua/ - середня величина між курсом покупкою та продажем.

Форма оплати за даним Договором встановлюється за погодженням Сторін (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється Сторонами згідно Акту приймання-передачі робіт.

Згідно із п. 5.2 Договору для приймання виконаних робіт в повному обсязі Виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів після закінчення виконання передбачених даним Договором робіт надає Замовнику Акт приймання-передачі робіт. Замовник повинен підписати та передати Виконавцю Акт приймання-передачі робіт протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання або надати письмову мотивовану відмову від приймання робіт із зазначенням своїх зауважень.

У пункті 8.8 Договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати виконаних робіт, встановлених даним Договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 11.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено кошторис на виконання робіт з встановлення теплиці (а.с. 37), відповідно до якого вартість таких робіт становить 1 573 761,00 грн з ПДВ.

Вказаний кошторис підписаний і скріплений печатками обох сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу будівельні матеріали для будівництва теплиці на загальну суму 1 283 841,00 грн, що підтверджується відповідною первинною документацією, а саме: видатковою накладною № ЕТГ454 (а.с. 38) та товарно-транспортною накладною № РЕТГ454 (а.с. 39), датованими 18.10.2023.

За доводами позивача, на виконання умов Договору, Виконавцем було виконано роботи на загальну суму 289 920,00 грн, що підтверджується актом надання послуг №ЕТГ від 29.12.2023 (а.с. 40).

Вказаний акт підписаний та скріплений печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Водночас Приватне підприємство "ТРІМ" здійснило оплату вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт лише в розмірі 898 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с. 42-59). Таким чином, заборгованість відповідача за Договором становить 675 761,00 грн.

01.11.2024 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №?23-10/24 від 23.10.2024 (а.с. 78-80), в якій ТОВ "ЕКО ТЕК ГРУП" просило ПП "ТРІМ" належним чином виконати свої зобов`язання за Договором на виконання будівельних робіт №?12-09 від 13.09.2023 шляхом погашення заборгованості за виконаними роботами та підписання акта звірки взаємних розрахунків. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, позивач вимагав сплатити пеню в розмірі 21?491,49 грн, три відсотки річних у сумі 22?870,97 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 55?013,46 грн.

Отримання претензії відповідачем підтверджується підписом відповідальної особи на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 81).

Проте, як зауважує позивач, відповідачем взяті на себе зобов`язання по оплаті вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт за Договором на виконання будівельних робіт №?12-09 від 13.09.2023 у добровільному порядку не виконано, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно із ч. 7 ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду, до регулювання правовідносин якого застосовуються положення глави 61 ЦК України (підряд).

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу будівельні матеріали, призначені для зведення теплиці, на загальну суму 1 283 841,00 грн, що підтверджується відповідними первинними документами - видатковою накладною №ЕТГ454 та товарно-транспортною накладною № РЕТГ454 від 18.10.2023.

Згідно із частини 1,3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Положеннями частин 1-3 статті 844 ЦК України передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно із пунктом 4.2 укладеного Договору, сторони погодили порядок поетапної оплати вартості товару, який передбачає сім окремих платежів у такі строки та суми: перший платіж: здійснюється на умовах передплати у розмірі 300 000,00 грн, на підставі виставленого Виконавцем рахунку протягом 5 календарних днів після його отримання Замовником; другий платіж: здійснюється у розмірі 300 000,00 грн, на підставі виставленого Виконавцем рахунку до 02.10.2023; третій платіж: 300 000,00 грн - після доставки теплиці за адресою: с. Агрономічне, Вінницька область, до 31.10.2023; четвертий платіж: 300 000,00 грн протягом 5 днів після підписання Акту приймання-передачі, але не пізніше 30.11.2023; п`ятий платіж: 153 761,00 грн - до 31.12.2023; шостий платіж: 120 000,00 грн - до 31.01.2024; сьомий платіж: 100 000,00 грн - до 29.02.2024.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (частина 4 статті 882 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було виконано роботи з встановлення теплиці відповідно до Договору підряду №?12-09 від 13.09.2023. Факт виконання робіт підтверджується актом надання послуг № ЕТГ від 29.12.2023, який підписано уповноваженими представниками виконавця та замовника та скріплено печатками обох сторін.

Таким чином, відповідач прийняв виконані роботи, не висловивши жодних зауважень щодо їх обсягу, якості чи відповідності умовам Договору, а також не заявивши про наявність будь-яких відступів або недоліків.

Вказана обставина сторонами не заперечується, що свідчить про те, що замовник підтвердив належне виконання робіт.

Згідно із статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідачем було перераховано на рахунок позивача оплату вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт в загальному розмірі 898 000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договору, у відповідача наявна заборгованість з оплати виконаних на підставі Договору на виконання будівельних робіт №?12-09 від 13.09.2023 робіт у розмірі 675 761,00 грн, а строк виконання такого зобов`язання на момент звернення позивача із позовною заявою до суду настав.

Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 675 761,00 грн за виконані на підставі Договору роботи. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано. Відповідачем також не надано документально підтверджених об`єктивних обставин для продовження строку виконання замовником зобов`язань щодо оплати робіт.

За таких обставин, оскільки доказів належної сплати вартості виконаних робіт відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємства "ТРІМ" заборгованості в сумі 675 761,00 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 148 984,85 грн - пені; 80 815,76 грн інфляційних втрат; 25 963,75 грн - 3% річних.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 148 984,85 грн пені, суд зважає на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом п. 8.8 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати виконаних робіт, встановлених даним Договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення.

При перевірці розрахунку пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE судом встановлено, що зазначені нарахування обраховано арифметично вірно, у відповідності до положень п. 8.8 Договору. Виходячи з викладеного та враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині оплати виконаних робіт, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 148 984,85 грн, визнаються судом обґрунтованими та законними.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 80 815,76 грн інфляційних втрат та 25 963,75 грн 3% річних, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Перевіривши за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE здійснені позивачем розрахунки трьох відсотків річних у розмірі 25 963,75 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 80 815,76 грн, судом встановлено, що зазначені нарахування обраховано арифметично вірно.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд зазначити про нарахування для стягнення з відповідача три відсотки річних за період з 09.01.2025 і до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання пені та 3% річних за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих пені та процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних від суми основного боргу в розмірі 675 761 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховується на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною в резолютивній частині рішення формулою.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з такого.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 13 972,88 грн.

Разом з тим щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 грн, суд враховує, що ухвалою від 20.01.2025, у зв`язку з відмовою у задоволенні відповідної заяви ТОВ "ЕКО ТЕК ГРУП" № б/н від 16.01.2025 (вх. № 01-48/4/25 від 17.01.2025), судовий збір залишено за заявником відповідно до положень статті 6 Закону України "Про судовий збір" та статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, відсутні правові підстави для покладення вказаних витрат на відповідача.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 25 614,00 грн, суд враховує таке.

Відповідно ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає гонорар як форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).

Судом встановлено, що у клопотанні № 08/01-3 від 08.01.2025 про стягнення судових витрат, яке надійшло разом із позовною заявою позивач вказує, що розмір витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу щодо підготовки та подачі до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову складає 10 500,00 грн.

Також ТОВ "ЕКО ТЕК ГРУП" надіслало до суду клопотання № 25/03-1 від 25.03.2025, в якому просило стягнути з відповідача 25 614,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката щодо підготовки та подачі до суду позовної заяви, заяви про забезпечення позову, представництва інтересів позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу разом із клопотанням надано: ордер серії ВІ № 1268709 від 26.12.2024; договір про надання правничої допомоги № 1-24/А від 10.12.2024; додаток № 1 до Договору; додаток № 2 до Договору від 16.01.2025; акт № 1 наданої правничої допомоги від 16.01.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2024 між адвокатом Токарською М.О. (далі по тексту Адвокат) та ТОВ "ЕКО ТЕК ГРУП" (далі по тексту Клієнт) був укладений Договір про надання правничої допомоги № 1-24/А (далі по тексту Договір № 1-24/А), відповідно до п. 1.1 якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги Адвокатом.

Згідно із п. 1.2 Договору № 1-24/А сторони погоджують вид та обсяг правничої допомоги, строк надання правничої допомоги, гонорар Адвоката, розмір фактичних витрат, необхідний для виконання Договору, умови та порядок оплати в окремих Додатках до Договору.

Оплата правничої допомоги (гонорару) здійснюється на підставі рахунку Адвоката у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, указаний в рахунку, протягом 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку (п. 2.1 Договору № 1-24/А).

У пункті 2.3 Договору № 1-24/А сторони узгодили перелік витрат, необхідних для надання правничої допомоги, серед яких, зокрема, передбачено витрати на оплату друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, а також поштові витрати.

Відповідно до п. 2.5 Договору № 1-24/А за результатами надання правничої допомоги Адвокат направляє Клієнту Акт наданої правничої допомоги (Акт), що підписується Сторонами. В Акті вказується вид та обсяг наданої правничої допомоги та її вартість.

Пункт 2.7 Договору № 1-24/А передбачає, що у Акті Сторони можуть визначити іншу вартість правничої допомоги, ніж в Додатках до Договору, врахувати фактичні витрати, понесені у зв`язку з наданням правничої допомоги тощо. У цьому випадку Сторони керуються умовами Акта.

Згідно із п. 6.1 Договору № 1-24/А, цей Договір набуває чинність з моменту підписання Сторонами та діє до 31.12.2025.

Договір про надання правничої допомоги № 1-24/А від 10.12.2024 підписаний Адвокатом та Клієнтом в електронній формі шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.

Загальна вартість послуг, наданих адвокатом у даній справі, становить 19 833,00 грн, на підтвердження чого надано Акт № 1 наданої правничої допомоги від 16.01.2025.

Згідно з Актом 26.12.2024 Адвокат здійснювала підготовку та оформлення додатків до позовної заяви, заяви про забезпечення позову, а також клопотання щодо стягнення судових витрат. Крім того, 02.01.2025 та 09.01.2025 Адвокат отримувала з поштового відділення документи від Клієнта, зокрема завірені копії доказів до позову, платіжних інструкцій, актів звірки та копії претензії.

Суд звертає увагу на суперечність у наданих послугах, оскільки, з одного боку, Адвокат стверджує, що здійснила збір і підготовку додатків до позову, а з іншого - отримувала відповідні завірені документи з пошти від Клієнта.

Крім того, суд також зауважує, що матеріали справи не містять доказів поштового пересилання між Клієнтом та Адвокатом документів, що були необхідні для подачі позову та заяви про забезпечення позову.

У період з 20.12.2024 по 23.12.2024 Адвокат надала Клієнту роз`яснення щодо відкриття електронного кабінету в ЄСІТС. Суд звертає увагу на те, що, згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" було зареєстроване 26.02.2021. Разом з тим, 18.10.2023 набрав чинності Закон України № 3200-IX від 29.06.2023 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», який внесеними змінами змінив положення Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, частина 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інші юридичні особи зобов`язані обов`язково реєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Для інших осіб реєстрація електронного кабінету в ЄСІТС є добровільною.

Суд зауважує, що покладення на відповідача витрат щодо надання роз`яснень стосовно реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС є необґрунтованим, оскільки Товариство повинно було здійснити реєстрацію свого кабінету ще після набрання чинності Закону України № 3200-IX від 29.06.2023, тобто 18.10.2023. Крім того, суд відзначає, що Товариство здійснило реєстрацію електронного кабінету лише в рамках виконання вимог ухвали суду від 15.01.2025, яка стосувалася залишення позовної заяви без руху.

У Акті також зазначено, що Адвокат у період з 20.12.2024 по 23.12.2024 здійснила формування та направлення Клієнту квитанцій для сплати судового збору за позов та заяву про забезпечення. Водночас, 08.01.2025 Адвокатом була надана аналогічна послуга з формування та направлення Клієнту оновлених квитанцій для сплати судового збору. Суд відзначає, що ці послуги є ідентичними та взаємно поглинають одна одну.

Послуги з розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, надані Адвокатом у період з 13.12.2024 по 26.12.2024 та 08.01.2025, також є ідентичними та взаємно виключають одна одну.

Щодо наданої послуги з отримання інформації про земельні ділянки відповідача із Земельного кадастру для підготовки заяви про забезпечення позову, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять підтверджень того, що Адвокатом було здійснено пошук земельних ділянок Приватного підприємства "ТРІМ" у Земельному кадастрі. Окрім того, витяги з Реєстру не були подані представницею разом із матеріалами заяви.

При цьому, суд звертає увагу, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. З огляду на це, подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнена з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Отже, заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (постанова ОП КГС ВС від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 щодо відступу від висновку, викладеного в постанові КГС Верховного Суду від 21.10.2022 у справі № 910/13595/20).

Отже, з урахуванням викладеного, суд визнає витрати на правову допомогу в сумі 10 500,00 грн, які понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП", обґрунтованими. Зазначена сума також погоджена сторонами в Додатку № 1 до Договору.

Щодо заявлених до стягнення витрат на оплату друкарських та копіювальних послуг у сумі 603,00 грн і поштових витрат у сумі 178,00 грн, суд зазначає, що матеріали позовної заяви не містять доказів, а разом із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу Адвокатом не було подано жодних документів, що підтверджують розмір понесених витрат. Тому вказана сума є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, яка є різницею між заявленою сумою в клопотанні № 25/03-1 від 25.03.2025 (25 614,00 грн) та сумою, зазначеною в Акті № 1 наданої правничої допомоги від 16.01.2025 (20 614,00 грн), суд зауважує, що представницею ТОВ "ЕКО ТЕК ГРУП" - адвокатом Токарською М.О. не надано доказів, що підтверджують зазначену суму. Відповідно, суд не вбачає підстав для покладення вказаних витрат на сторону відповідача.

Суд зважає, що за усталеною практикою Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, тому надання документів на підтвердження сплати таких витрат на час вирішення судом питання про їх розподіл не є обов`язковими і встановлення належності цього доказу на цьому етапі не матиме суттєвого впливу на вирішення відповідного питання

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15).

Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не подано.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, на відповідача покладаються понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 10 500 грн, решта суми судових витрат на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ТРІМ" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-а, м. Вінниця, 21018; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" (вул. Святошинська, буд. 3, м. Київ, 03115; ) 675 761 грн 00 коп основного боргу; 148 984 грн 85 коп пені; 80 815 грн 76 коп інфляційних втрат; 25 963 грн 75 коп 3% річних; 13 972 грн 88 коп витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 10 500 грн 00 коп витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

У порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 16.05.2025 у справі № 902/34/25 здійснювати нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 675 761 грн 00 коп, яка підлягає стягненню з Приватного підприємства "ТРІМ" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31-а, м. Вінниця, 21018; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕК ГРУП" (вул. Святошинська, буд. 3, м. Київ, 03115; ), з 09.01.2025 до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: Сх3хД:К:100, де: С - сума непогашеної заборгованості; 3 - розмір відсотків річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Примірник рішення надіслати сторонам та представниці позивача Токарській Марині Олександрівні - до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 26 травня 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи