ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/634/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Демченко Т.І.,

розглянувши позовну заяву

За позовом: Дочірнього підприємства Татарбунарський сільгоспринок Татарбунарської райспоживспілки

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Михайлової Олександри Вікторівни

про стягнення 17 044,29 грн,

установив:

21.02.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства Татарбунарський сільгоспринок Татарбунарської райспоживспілки до Фізичної особи-підприємця Михайлової Олександри Вікторівни, в якій воно просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 17 044,29 грн, що складається з 9 442,01 грн основної заборгованості, 3% річних у сумі 1 383,27 грн та інфляційне збільшення у сумі 6 219,01 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору від 26.11.2017 №297 про послуги при наданні торгового місця на ринку під установку контейнера (кіоску) в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 05.03.2025 відкрив провадження у справі №916/634/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з тим, Господарський суд Одеської області установив, що Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду передав на розгляд Великої палати Верховного Суду справу №903/602/24, предметом розгляду якої є застосування норм ст. 257, 258 ЦК України при нарахуванні та стягненні інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням зупинення перебігу строків на час дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

У відповідності до частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів та частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку, згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

За змістом названої норми вирішення питання про зупинення провадження у справі обумовлено необхідністю досягнення правової визначеності у правозастосуванні відносно конкретної категорії справ.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки предметом розгляду справ №916/634/25 і у справі №903/602/24 є стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період, що є більший, а ніж установлений положеннями ст.257, 258 ЦК України суд вважає, що правовідносини в цих справах є подібними.

Ураховуючи, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №903/602/24 може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у цій справі, з метою єдності судової практики, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №916/634/25 до закінчення розгляду Верховним Судом справи №903/602/24.

Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст.ст.2,4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Отже, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись п. 7 ч.1 ст.228, 229, ст.234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Провадження у справі №916/634/25 зупинити до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/602/24.

Ухвала набирає чинності 28.05.2025 та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Т.І. Демченко