ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28.05.2025м. ДніпроСправа № 904/840/25

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Чернюк В.М.;

від відповідача: представник не з`явився;

розглянувши матеріали справи №904/840/25

за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД СТАР"

про зобов`язання виконати умови договору,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" (далі позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 27.02.2025 за вих. №б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД СТАР" (далі - відповідач), у якій просить зобов`язати ТОВ "ВД СТАР" виконати умови договору підряду №02/85 від 30.12.2021 в частині приймання-передачі виконаних робіт, а саме: належного оформлення за допомогою програмного забезпечення "АВК-5" акта приймання-передачі виконаних робіт (за формою №КБ-2в) у повній відповідності до умов вказаного договору, а саме додатку 1: "ДОГОВІРНА ЦІНА на будівництво Підготовчі роботи для проведення аварійно-відновлювального ремонту ПЛ-150 кВ "Трихати-Ліски", що здійснюється в 2022 році" (форма 7_ДЦ_ДЦ), а також відповідно до вимог Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/840/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025.

Ухвалою від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.04.2025.

Ухвалою від 02.04.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання у справі до 30.04.2025.

Ухвалою від 30.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2025.

В судовому засіданні 28.05.2025 представник позивача надав відповіді на поставлені судом питання.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно зі ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на процесуальні строки розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем зобов`язання з належного оформлення виконаних робіт, тобто порушення порядку приймання-передачі виконаних робіт, що передбачено умовами розділу 5 договору підряду №02/85 від 30.12.2021.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач відзив не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Суд встановив, що між АТ «Миколаївобленерго» (далі-позивач, замовник) та ТОВ «ВД СТАР» (далі-відповідач, підрядник) було укладено договір підряду від 30.12.2021 №02/85 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.

На умовах цього договору виконанню підлягає така робота: підготовчі роботи для проведення аварійно-відновлювальних робіт ПЛ-150кВ «Трихати-Ліски» (код ДК021-2015: 45310000-3 - електромонтажні роботи), згідно з кошторисом (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

Згідно п. 3.1. договору ціна Договору є динамічною, становить 166.666,67 грн (сто шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість грн. 67 коп.), окрім цього 20% ПДВ у сумі 33.333,33 грн. (тридцять три тисячі триста тридцять три грн. 33 коп.), а всього 200 000,00 грн. (двісті тисяч грн. 00 коп.) з ПДВ, визначається кошторисом (Додаток №1), який складається підрядником за допомогою програмного забезпечення «АВК-5» та є невід`ємною частиною договору.

Оплата за договором здійснюється замовником у формі 100% передплати від ціни договору протягом 2-х банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору на підставі отриманого рахунку (п.3.2 договору).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору після завершення виконання робіт, передбачених цим договором підрядник протягом 5-ти (п`яти) робочих днів надає замовнику акт приймання - передачі виконаних робіт.

Замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи протягом 5-ти (п`яти) робочих днів з моменту отримання від підрядника акту приймання - передачі виконаних робіт. У випадку мотивованої відмови (в письмовій формі) замовника прийняти виконані роботи, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання. Акт приймання-передачі виконаних робіт стає невід`ємною частиною цього договору з моменту його підписання.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності) і діє до 30.03.2022 (п. 6.1. договору).

Відповідно до умов п. 3.2 договору, позивачем 30.12.2021 було здійснено 100% передплату відповідачу від ціни договору, а саме в сумі 200.000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.12.2021 № 6248.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 27.01.2022 за вих. №01.01/26-683, відповідно до якого позивач письмово просив відповідача у термін до 01.02.2022 надати на його адресу належним чином оформлений акт приймання-передачі виконаних робіт (форма №КБ-2в) за договором із додаванням виконавчої документації та підтвердженням фактичних витрат.

У відповідь на вказаний лист позивача від 27.01.2021 відповідачем 02.02.2022 на адресу позивача було надано акт приймання-передачі виконаних робіт (форма №КБ-2в) із доданою виконавчою документацією та підтвердженням фактичних витрат за договором, підписані відповідачем.

Як зазначає позивач, після детального розгляду позивачем наданих відповідачем вищевказаних документів фахівцями позивача було встановлено, що вони потребують суттєвої доробки та усунення недоліків відповідно до вимог укладеного договору та настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України 01.11.2021 № 281, а саме:

- у наданому відповідачем акті приймання-передачі виконаних робіт (форма №КБ-2в) окремі види робіт не відповідають встановленим договірною ціною, що суперечить п. 6.3. Настанови, яка вимагає прямі витрати при визначенні вартості виконаних робіт розраховувати на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та цін ресурсів, прийнятих в договірній ціні. При цьому вартість експлуатації будівельних машин та механізмів за одиницю часу їх застосування (машино-година) може уточнюватися;

- договірною ціною не передбачена компенсація витрат підрядника на перебазування техніки, в тому підстава для відшкодування цих витрат підряднику (відповідачу) відсутня;

- відповідно до п. 6.14. Настанови при проведенні розрахунків за обсяги виконаних робіт кошти на відрядження працівників будівельних організацій на об`єкт будівництва враховуються на підставі фактичних витрат на ці цілі. Наданий відповідачем наказ від 30.12.2021 № 30-ВД (додається - у складі додатку №6) встановлює строки відрядження з 31.12.2021 по 17.01.2022 у розріз з умовами договору. Пунктом 4.2. договору встановлений строк виконання робіт до 10.01.2022, підрядник має право на дострокове виконання робіт, але зміна строків, згідно з п. 4.3. договору, оформлюється додатковою угодою до договору. Додаткові угоди щодо зміни будь-яких умов договору підряду від 30.12.2021 № 02/85 між АТ «Миколаївобленерго» та ТОВ «ВД СТАР» не укладалися;

- відповідно до вимог п. 6.10.4 правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України 09.01.1998 № 4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 93/2533 від 10.02.1998), відряджені особи під час першого прибуття на місце відрядження проходять інструктаж з електробезпеки з урахуванням особливостей електроустановок, в яких їм доведеться працювати, а особи, на котрих покладаються обов`язки видавання нарядів, керівників робіт, наглядачів, проходять інструктаж і по схемах електропостачання цих установок. Інструктаж оформляється записом в журналі інструктажу з підписами осіб, що інструктуються, і особи, що проводить інструктаж;

- в порушення вищевказаного пункту Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів первинний інструктаж частині персоналу ТОВ «ВД СТАР» для допуску до виконання підготовчих робіт було проведено 03.01.2022, а іншій частині лише 05.01.2022, що підтверджується записами у журналі проведення інструктажів. Таким чином, витрати на відрядження можуть бути відшкодовані підряднику з моменту проходження персоналом вступного інструктажу до кінцевої дати виконання робіт за договором та з додаванням днів на проїзд до місця виконання робіт і зворотній шлях.

Витрати на відрядження директора технічного, виконавця робіт, майстрів відповідно до п. 1.2. додатку 10 до Настанови відносяться до складу загальновиробничих витрат, компенсуються за їх рахунок і не можуть бути відшкодовані підряднику у складі інших витрат.

Про вищезазначені недоліки отриманих від відповідача документів за договором позивач повідомив відповідача листом від 04.02.2022 за вих. №01.01./26-963

В подальшому через початок воєнних дій у лютому 2022 року та мобілізацію персоналу, можливість проведення повторної перевірки та належного реагування була обмежена. 30.10.2024 позивач повторно звернувся до відповідача із зауваженнями щодо раніше наданих документів, проте жодної відповіді не отримав.

Відмінності між умовами договору, а саме кошторисом (додатком №1 до договору) та документами, що позивач отримав від відповідача 02.02.2021, позивачем наводиться у порівняльній таблиці у форматі pdf. та форматі exel.

Враховуючи вищевикладене позивач зазначає, що не має можливості відобразити в бухгалтерському обліку фактично понесені витрати на суму більше 200.000,00 грн, що негативно впливає на його фінансове становище.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша і друга статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20).

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 19.10.2022 у справі №910/14224/20).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, та саме з метою його захисту.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з положеннями частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За змістом статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Таким чином, у розумінні наведених положень чинного процесуального законодавства правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Водночас, суд відзначає, що предметом позову не може бути встановлення обставин.

Таким чином, вимога підписати (скласти, належним чином оформити тощо) акт приймання-передачі товару (робіт, послуг) не може бути предметом позову, оскільки такі акти є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору. Тобто такі акти є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а їх підписання (складення) не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Як зазначалося вище, предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у справі. Акти ж приймання-передачі товару та надання послуг підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Отже, суд доходить висновку, що вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди відкривають провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

У той же час, заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача належним чином оформити акти прийому-передачі не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Таким чином, наведена вимога позивача не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Більше того, спори про зобов`язання надати чи підписати (скласти, належним чином оформити тощо) акт приймання-передачі товару не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 04.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 04.12.2018 у справі №910/23406/17, від 13.11.2018 у справі № 922/669/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

При цьому суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.04.2023 у справі №910/21187/21, від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21, від 30.06.2020 у справі № 317/2777/17, від 16.11.2022 у справі № 904/6264/21, згідно з якою поняття "спір, що не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, яке стосується не тільки спорів, що не підлягають розгляду в порядку зазначеного судочинства, а і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати

Господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви, у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір", зі змінами до нього, містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема у випадку закриття провадження у справі.

Суд встановив, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3.028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14010 від 22.10.2024 (арк. 13, том 1), який був зарахований до державного бюджету, що підтверджується випискою від 23.10.2024 (арк. 84, том 1).

Оскільки з клопотанням про повернення судового збору з державного бюджету позивач до суду не звертався, у позивача залишається можливість повернути судовий збір у розмірі 3.028,00 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №904/840/25 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (оголошення) та підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повна ухвала складена 28.05.2025.

Суддя С.А. Дупляк