ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/2372/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Смолякова І.О. (адвокатка),

відповідача - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач) - Дикань О.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 (головуючий - суддя Пуль О.А., судді Білоусова Я.О., Лакіза В.В.)

у справі за позовом Товариства

до Відділення АМК

про визнання недійсним та скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення прийняте Відділенням АМК, відповідно до якого визнано, що Товариство відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) займало монопольне (домінуюче) становище, визнано дії Товариства порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штраф.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Відділення АМК про визнання недійсним і скасування пунктів 1, 2, 3 рішення Відділення АМК.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийняте внаслідок: 1) неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи; 2) недоведення обставин, які мають значення для справи і які Відділення АМК визнало встановленими; 3) порушення і неправильного застосування норми матеріального та процесуального права, що призвело до неповноти розслідування та до необґрунтованих висновків у антимонопольній справі, недотримано відповідні положення Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет) від 05.03.2002 №49-р (далі - Методика №49-р).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Харківської області рішенням від 11.11.2024 у справі №922/2374/24 (головуючий - суддя Байбак О.І.) позов задовольнив частково, визнав недійсним і скасував пункти 2 і 3 рішення Відділення АМК.

2.2. Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відділення АМК подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсними і скасуванні пунктів 2, 3 рішення Відділення АМК відмовити у повному обсязі.

2.3. Східний апеляційний господарський суд постановою від 20.02.2025 у справі №922/2374/24 апеляційну скаргу Відділення АМК задовольнив, рішення Господарського суду Харківської області від 11.11.2024 у справі №922/2372/24 скасував у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування пунктів 2, 3 рішення Відділення АМК, прийняв в цій частині нове рішення, яким у позові відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Товариство у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема від 12.07.2022 у справі №910/2314/20, від 20.09.2023 у справі №910/3215/21, від 13.08.2024 у справі №922/4858/23 та від 23.12.2021 у справі №910/2320/20 щодо неправильного встановлення товарних меж ринку всупереч Методиці №49-р.

4.2. Крім того, скаржник зазначає, що існує усталена судова практика, яку не врахував суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови щодо відсутності належно проведеного дослідження та порушення Методики №49-р при визначенні суб`єкта господарювання як такого, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвело до унеможливлення визнання суб`єкта господарювання таким, що зловживає монопольним (домінуючим) становищем на ринку: постанови Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/2314/20, від 28.07.2022 у справі №910/2418/20, від 01.09.2022 у справі №910/2310/20, від 06.10.2022 у справі №910/2330/20, від 29.11.2022 у справі №910/2319/20.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Від відповідача відзив на касаційну скаргу у встановлений строк до Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Суди попередніх інстанцій встановили, що як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду справи №1/02-160-21 Адміністративної колегії Відділення АМК прийняла рішення від 30.04.2024 №70/48-р/к (далі - Рішення АМК), відповідно до якого:

- визнано, що Товариство за результатом діяльності в період 2020-2022 років та січня-червня 2023 року займало монопольне (домінуюче) положення на ринку послуг розподілу природного газу в межах території м. Харкова та Харківської області, на якій знаходиться газорозподільна система, та перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, з часткою 100% (пункт 1);

- визнано дії Товариства, які полягали у включенні до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження Оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з розподілу природного газу, що могли призвести до ущемлення інтересів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2).

6.2. Суд апеляційної інстанції зазначив, що в обґрунтування висновку про визнання недійсним і скасування пунктів 2, 3 Рішення АМК, суд першої інстанції послався на неправильне визначення відповідачем товарних меж ринку, щодо якого визначено монопольне (домінуюче) становище Товариства, зловживання яким визнано правопорушенням на такому ринку, внаслідок помилкового віднесення діяльності позивача з погодження технічних умов приєднання до газорозподільної системи та технічних умов на реконструкцію систем газопостачання газорозподільної системи до ринку послуг з розподілу природного газу, який перебуває у стані природної монополії і монополістом на якому є Товариство як оператор газорозподільної мережі, що в свою чергу, за твердженням суду першої інстанції, свідчить про відсутність у складі правопорушення ознак об`єктивної сторони правопорушення.

6.3. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на такі мотиви.

6.3.1. У цьому випадку, згідно з Рішенням АМК об`єктом аналізу є Товариство - суб`єкт господарювання, який надавав послуги з розподілу природного газу (далі - послуги).

6.3.2. У розумінні пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» Товариство є оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ). Основним видом діяльності Товариства відповідно до ЄДР є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (код за КВЕД 35.22).

6.3.3. Послуги в розумінні статті 1 Закону є товаром. Таким чином, з урахуванням викладеного, послуги є товаром, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище Товариства. Споживачами послуг є фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи.

6.3.4. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про природні монополії» діяльність суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, а також діяльність суб`єктів господарювання на суміжних ринках підлягає ліцензуванню відповідно до закону. До таких видів діяльності статтею 5 вказаного Закону віднесено розподіл природного газу.

6.3.5. Товариство як природний монополіст здійснювало діяльність з розподілу природного газу на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) про видачу ліцензії на розподіл природного газу Товариству від 19.06.2017 №809 (зі змінами, внесеними постановами НКРЕКП від 06.03.2018 №290, від 02.07.2019 №1322, від 20.01.2021 №56) [далі - Постанова].

6.3.6. Відповідно до Постанови Товариству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, відповідно до додатка до зазначеної постанови НКРЕКП.

6.3.7. У Рішенні АМК встановлено, що Товариство надавало послуги як на території м. Харкова, так і Харківської області, на якій розташовані мережі газопроводів, що перебували у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства.

6.3.8. На підставі постанови НКРЕКП про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої Товариству від 28.06.2023 №1132, що набрала чинності з 01.07.2023, Товариством припинено надання послуг у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

6.3.9. З огляду на викладене, в Рішенні АМК встановлено, що Товариство здійснювало діяльність на ринку послуг до 01.07.2023. При цьому протягом 2020 - 2022 років та січня - червня 2023 року Товариство було єдиним суб`єктом господарювання, яке надавало послуги у визначених територіальних межах; в зазначений період структура ринку послуг не змінювалася.

6.3.10. Отже, як зазначив суд апеляційної інстанції, часовими межами ринку послуг відповідачем правомірно визначено 2020 - 2022 роки та січень - червень 2023 року.

6.3.11. На думку суду апеляційної інстанції, відповідачем у Рішенні АМК правомірно визначено товарні межі ринку з розподілу природного газу та віднесено його діяльність з погодження технічних умов приєднання до газорозподільної системи та технічних умов на реконструкцію систем газопостачання газорозподільної системи саме до діяльності на ринку послуг з розподілу природного газу, й відповідно, досліджувалась вказана діяльність на предмет зловживання позивачем своїм монопольним становищем на вказаному ринку.

6.3.12. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про природні монополії» послуги з розподілу природного газу як такі, що виробляються суб`єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), а тому товарними межами ринку, на якому Відділенням АМК визначалось монопольне становище Товариства у відповідності до пунктів 5.1 - 5.4 Методики №49-р було визначено ринок послуг з розподілу природного газу.

6.3.13. Відповідно до визначення термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

6.3.14. Розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу;

6.3.15. Суд апеляційної інстанції виснував, що надання послуг з розподілу природного газу законом віднесено до різновидів діяльності на ринку природного газу, наряду з купівлею-продажем природного газу, постачанням природного газу, наданням послуг з його транспортування, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG. Відповідні види діяльності на ринку природного газу й утворюють окремі ринки товару.

6.3.16. У досліджуваний в Рішенні АМК період (протягом 2020 - 2022 років та січня - червня 2023 року) позивач був природним монополістом на ринку послуг розподілу природного газу, здійснюючи ліцензовану діяльність як оператор газорозподільної мережі на території м. Харкова, так і Харківської області, на якій розташовані мережі газопроводів, що перебували у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства.

6.3.17. Суд апеляційної інстанції виснував, що положеннями Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) не передбачено обов`язкове повторне погодження проектної документації в рамках послуги з приєднання до газорозподільних ї систем, крім випадку, передбаченого пунктом 8 глави 2 розділу Х Кодексу ГЗС, який містить вимоги щодо повторного погодження проєктної документації лише в рамках організації комерційного вузла обліку (комерційного ВОГ) і стосується лише проєкту на комерційний ВОГ. Інших положень, окрім вищенаведеного пунктом 8 глави 2 розділу Х Кодексу ГЗС щодо обов`язкового, у тому числі повторного погодження проєктної документації на реконструкцію систем газопостачання чиним законодавством, не передбачено.

6.3.18. Натомість Товариство листом від 10.07.2023 надані відповідачу копії технічних умов на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання, які, в тому числі , не стосуються реконструкції комерційних ВОГ та містять умови щодо необхідності повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після її погодження систему газопостачання не було введено в експлуатацію.

6.3.19. З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач у Рішенні АМК правомірно зазначив, що включення позивачем до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію є таким, що не передбачено законодавством.

6.3.20. При цьому, послуги з видачі технічних умов є платними, їх вартість зазначена в інформації Товариства, наданої відповідачу листами від 21.02.2022 №610-Сл-4672-0222та від 10.07.2023 №2452. Зазначена в листах вартість затверджена наказами Товариства від 03.04.2019 №05.2Но-198-0419, від 12.03.2020 №05.2Но-115-0320 та від 15.12.2020 №Но-511-1220.

6.3.21. За відсутності конкуренції на ринку послуг з розподілу природного газу, в рамках якої позивач як оператор ГРМ видає технічні умови на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання, споживачі не мають альтернативних джерел придбання відповідних послуг. Відповідно, за умов існування конкуренції на цьому ринку при включенні до технічних умов на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання вищенаведених умов щодо повторного погодження проєктної документації, які не передбачені законодавством, споживачі мали б змогу відмовитись від послуги та звернутись до іншого суб`єкта господарювання з метою отримання послуг при умовах дотримання нормативних документів у сфері розподілу природного газу.

6.3.22. Суд апеляційної інстанції вказав, що поведінка Товариства щодо включення позивачем до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання незаконних вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію була б неможливою за умов існування конкуренції, адже в такому випадку споживачі мали б можливість обирати між кількома виконавцями, і у разі ущемлення їх інтересів могли б обрати іншого надавача послуг на ринку розподілу природного газу, у зв`язку з чим відповідач в пунктах 2 Рішення АМК правомірно визнав такі дії порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з розподілу природного газу, що могли призвести до ущемлення інтересів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та пунктом 3 Рішення АМК за наведене порушення антимонопольного законодавства відповідно до частини другої статті 52 Закону наклав на позивача штраф у розмірі 68 000 грн.

6.3.23. Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи позивача стосовно того, що на час розслідування справи та розгляду її Відділенням АМК він був позбавлений відповідачем можливості вчасного ознайомлення з матеріалами справи, зібрання та подання необхідних для спростування звинувачень доказів, достатнього часу для підготовки заперечень, можливості підтвердити вагомі факти, які вимагають спеціальних знань, висновками експертів, спеціалістів спростовуються тим, що копію подання адміністративної колегії Відділення АМК з попередніми висновками у справі №1/02-160-21, направленого відповідачем до Товариства супровідним листом від 15.04.2024 №70-02/1-155 рекомендованим повідомленням 06 7 отримано останнім 18.04.2024, що підтверджується копією відповідного повідомлення, а також тим, що листом від 15.04.2024 №70-02/1-1558 було запрошено керівника або уповноважену особу (за довіреністю) для прийняття участі у засіданні адміністративної колегії Відділення АМК.

6.3.24. Позивачем у порядку пункту 26 Правил розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням АМК від 19.04.1994 №5 (далі - Правила), не подавалось відповідачу клопотання про відкладення розгляду справи. Натомість листом від 30.03.2024, тобто через 12 днів після отримання копії подання з попередніми висновками Товариство надіслало заперечення на відповідне подання.

6.3.25. Отже, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування пунктів 2, 3 Рішення АМК, у зв`язку з чим рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/2372/24 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Від Відділення АМК 14.04.2025 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, зокрема просив поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

7.3. Суд протокольною ухвалою від 15.04.2025 залишив вказаний відзив на касаційну скаргу без розгляду в силу приписів частини другої статті 118 ГПК України, ураховуючи клопотання та думку учасників справи, залучив його до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України і оцінюватиме його як письмові пояснення у межах статті 300 ГПК України.

7.4. У судовому засіданні 15.04.20525 оголошено перерву до 20.05.2025.

7.5. Від Відділення АМК 07.05.2025 до Суду надійшли додаткові пояснення.

7.6. Від Товариства 19.05.2025 до Суду надійшли письмові пояснення.

7.7. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 20.05.2025 долучив вказані вище письмові пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.8. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;

- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;

- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.9. Скаржник посилається на низку судових рішень Верховного Суду, які вказані у пунктах 4.1 - 4.2 цієї постанови, зазначаючи про те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

8.10. Предметом розгляду у цій справі є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення прийняте Відділенням АМК, відповідно до якого визнано, що Товариство відповідно до частини першої статті 12 Закону займало монопольне (домінуюче) становище, визнано дії Товариства порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штраф.

8.10.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийняте внаслідок: 1) неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи; 2) недоведення обставин, які мають значення для справи і які Відділення АМК визнало встановленими; 3) порушення і неправильного застосування норми матеріального та процесуального права, що призвело до неповноти розслідування та до необґрунтованих висновків у антимонопольній справі, недотримано відповідні положення Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону, Методики №49-р.

8.11. Предметом розгляду у справі №910/2314/20 було визнання недійсними низки пунктів резолютивної частини рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу у частині, що стосується позивача, відповідно до якого останнього визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.11.1. Позовні вимоги мотивовані таким: неповним з`ясуванням АМК обставин, які мають значення для справи; недоведенням АМК обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

8.12. Предметом розгляду у справі №910/3215/21 було визнання недійсними низки пунктів рішення АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу, відповідно до якого позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.12.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, розглядаючи справу, порушив вимоги Методики №49-р, дійшов хибних висновків про те, що позивач не зазнає значної конкуренції на ринку, і протиправно притягнув його до відповідальності, допустив низку процесуальних порушень, які вплинули на повне та всебічне встановлення обставин справи.

8.13. Предметом розгляду у справі №922/4858/23 було визнання недійсним рішення відділення АМК, відповідно до якого позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.13.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку позивача, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, неправильно застосував положення Методики №49-р, що призвело до неправильного визначення монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку, а також територіальних та часових меж останнього.

8.14. Предметом розгляду у справі №910/2320/20 було визнання недійсними та скасування низки пунктів рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, відповідно до якого, зокрема позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.14.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідно до статті 59 Закону, оскільки АМК прийняв це рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, не довів обставин, які мають значення для справи і які він визнав встановленими, зробив висновки, що суперечать обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

8.15. Предметом розгляду у справі №910/2418/20 було визнання недійсним і скасування низки пунктів рішення Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, у частинах, які стосуються позивача, відповідно до якого останнього визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.15.1. Позовні вимоги мотивовані неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи; недоведенням обставин, які мають значення для справи і які Комітет визнав встановленими; порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; з посиланням на те, що висновки, викладені у рішенні АМК, не відповідають обставинам справи.

8.16. Предметом розгляду у справі №910/2310/20 було визнання недійсними низки пунктів рішення Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, відповідно до якого позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.16.1. Позовні вимоги мотивовані неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи; недоведенням обставин, які мають значення для справи і які Комітет визнав встановленими; порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; з посиланням на те, що висновки, викладені у рішенні АМК, не відповідають обставинам справи.

8.17. Предметом розгляду у справі №910/2330/20 було визнання недійсними та скасування низки пунктів рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, відповідно до якого позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.17.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідно до статті 59 Закону, оскільки АМК прийняв це рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, не довів обставин, які мають значення для справи і які він визнав встановленими, зробив висновки, що суперечать обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

8.18. Предметом розгляду у справі №910/2319/20АТ було визнання недійсними та скасування низки пунктів рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, відповідно до якого позивача визнано таким, що займав монопольне (домінуюче) становище.

8.18.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідно до статті 59 Закону, оскільки АМК прийняв це рішення про неповному з`ясуванні обставин та не довів обставин, які мають значення для справи і які він визнав встановленими, зробив висновки, що суперечать обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

8.19. Верховний Суд виходить з того, що вказані у пунктах 8.11 - 8.18.1 і ця справа є схожими в частині, що стосується предмету позову (визнання недійсним та/або скасування рішень АМК або відділення Комітету), зокрема за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону.

8.20. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.20.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.20.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.21. Верховний Суд неодноразово та послідовно наголошував, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону.

8.22. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.23. Відповідно до приписів Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин:

- монополізація - це досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища (стаття 1);

- товар - це будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов`язання та права (зокрема цінні папери) [стаття 1];

- суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин (частина перша статті 12);

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13);

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання (частина друга статті 13);

- зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом (частина третя статті 13);

- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем (пункт 2 статті 50);

- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону.

8.24. Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, вказуючи на те, що Відділенням АМК неправильно встановило товарні межі, а тому в силу приписів статі 59 Закону наявні підстави для визнання недійсним і скасування пунктів 2 і 3 Рішення АМК.

8.25. У свою чергу, суд апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції скасував у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним і скасування пунктів 2, 3 Рішення АМК, ухвалив в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

8.26. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відділенням АМК не було допущено порушень під час визначення товарних меж і відсутні підстави для скасування пунктів 2, 3 Рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону.

8.27. Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду такої категорії справ, предметом розгляду яких є оскарження рішень АМК, з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

8.28. При цьому, відповідне з`ясування наявності/відсутності підстав для визнання недійсним рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

8.29. Зі змісту судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій встановлено, що в Рішенні АМК відповідачем визначено, зокрема таке:

- об`єктом аналізу є Товариство - суб`єкт господарювання, який надавав послуги з розподілу природного газу;

-- об`єктом аналізу є послуги з розподілу природного газу;

- товарними межами є послуги з розподілу природного газу;

- географічними межами ринку є надання послуг з розподілу газу як на території м. Харкова, так і Харківської області, на якій розташовані мережі газопроводів, що перебували у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації;

- часові мережі ринку є 2020 - 2022 роки та січень-червень 2023 року.

8.30. Методика №49-р встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (пункт 1.2).

8.31. Відповідно до пункту 1.3 Методики №49-р:

- товар - це будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов`язання та права (зокрема цінні папери);

- товарні межі ринку - це товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого.

8.32. Товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (пункт 5.1 Методики №49-р).

8.33. Серед наведених скаржником постанов у контексті визначення товарних меж ринку, ураховуючи приписи Закону України «Про ринок природного газу», виділяються такі постанови з відповідними правовими висновками:

- у постанові від 12.07.2022 у справі №910/2314/20 такого змісту:

« 6.11. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення у суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку, також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі зайняття монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону № 2210.

6.12. Таким чином, під час вирішення спорів про визнання недійсними рішень АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтями 12 та 13 Закону № 2210, та накладення штрафу за відповідне порушення господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що рішення АМК має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинно розкривати мотиви його ухвалення.

6.13. Крім того, Верховний Суд зазначає, що підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19.

6.14. Таким чином, недоведення АМК або його територіальним відділенням, яке є стороною у справі, факту зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, навіть у разі доведення зайняття цим суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища, є підставою для визнання рішення АМК стосовно цього суб`єкта недійсним»;

« 6.19. Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про ринок природного газу» та враховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів Законом України ??Про ринок природного газу?»;

« 6.25. Колегія суддів зазначає, що за приписами пунктів 23 та 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5 (в редакції розпорядження АМК від 29.06.1998 №169-р), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299, службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін; у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення»;

- у постанові від 23.12.2021 у справі №910/2320/20 такого змісту:

« 7.49. Суд першої інстанції, встановивши , що при визначенні товарних меж ринку відповідач об`єднав в одну товарну групу послуги з розподілу та послуги з постачання природного газу та порушення АМК приписів Методики №49-р (зокрема, пунктів 2.1, 2.2, 5.1, 6.1, 6.2. 7.1, 9.1 - 9.3) дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності належно проведеного дослідження та порушення Методики №49-р при визначенні позивача як такого, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку "комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам", визнання позивача як такого, що зловживає саме монопольним (домінуючим) становищем на такому ринку, не можна вважати належним чином встановленим.

7.50. Водночас суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції не врахував, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам та не включає постачання природного газу, а тому дійшов помилкових висновків, що товарними межами ринку і є саме комплексна послуга. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що таке визначення ринку як комплексного і такого, що поєднує в собі розподіл та постачання природного газу, відповідало фактичній сукупності товарно-грошових відносин лише до грудня 2015 року. Суд залишив поза увагою, що ТОВ "Чернівцігаз збут" не здійснює діяльність на ринку розподілу природного газу, вказані обставини також встановлено і у Рішенні №799-р. Водночас ТОВ "Чернівцігаз" як Оператор ГРМ надає побутовому споживачу лише доступ та забезпечує можливість відібрання ним природного газу з газорозподільної системи. З огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо можливості об`єднання в одних товарних межах невзаємозамінних товарів (послуги з розподілу природного газу та послуги з постачання природного газу), за відсутності у Рішенні №799-р економічного аналізу щодо взаємодії таких товарів (послуг з розподілу та послуг з постачання) з огляду на їх взаємозамінність».

8.34. Втім, означені правові висновки не є релевантними для цієї справи, з огляду на таке.

8.35. Зі змісту судових рішень вбачається, що відповідачем у Рішенні АМК:

- визнано, що Товариство за результатом діяльності в період 2020-2022 років та січня-червня 2023 року займало монопольне (домінуюче) положення на ринку послуг розподілу природного газу в межах території м. Харкова та Харківської області, на якій знаходиться газорозподільна система, та перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства, з часткою 100% (пункт 1);

- визнано дії Товариства, які полягали у включенні до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження Оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з розподілу природного газу, що могли призвести до ущемлення інтересів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2).

8.36. Верховний Суд наголошує, що Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

8.37. Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг:

приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи;

транспортування природного газу;

розподіл природного газу;

зберігання (закачування, відбір) природного газу;

послуги установки LNG (пункт 9);

- приєднання - сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи (пункт 30);

- ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (пункт 33);

- розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (пункт 35).

8.38. Суд апеляційної інстанції, в оскаржуваній постанові виснував, що відповідачем в Рішенні АМК правомірно визначено товарні межі ринку з розподілу природного газу та віднесено його діяльність з погодження технічних умов приєднання до газорозподільної системи та технічних умов на реконструкцію систем газопостачання газорозподільної системи саме до діяльності на ринку послуг з розподілу природного газу.

8.39. Вказаний висновок суду апеляційної інстанції засновано, зокрема, на такому.

8.39.1. У досліджуваний в оспорюваному Рішенні АМК відповідача період (протягом 2020 - 2022 років та січня червня 2023 року) позивач був природним монополістом на ринку послуг розподілу природного газу, здійснюючи ліцензовану діяльність як оператор газорозподільної мережі на території м. Харкова, так і Харківської області, на якій розташовані мережі газопроводів, що перебували у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства.

8.39.2. Статтею 19 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що суб`єкти ринку природного газу є рівними у праві на отримання доступу до газорозподільних систем (частина перша).

Оператор газорозподільної системи зобов`язаний за зверненням суб`єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити йому доступ до газорозподільної системи (частина друга).

Оператору газорозподільної системи забороняється допускати дискримінацію замовників (частина четверта).

8.39.3. Відповідно до статті 19-1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що суб`єкти ринку природного газу є рівними у праві на приєднання до газорозподільної систем (частина перша).

Оператор газорозподільної системи зобов`язаний за зверненням замовника забезпечити приєднання його об`єкта газорозподільної системи за умови дотримання замовником вимог кодексу газорозподільних систем.

Послуга з приєднання до газорозподільної системи є платною та надається оператором газорозподільної системи відповідно до договору про приєднання, цього Закону, кодексу газорозподільних систем (частина друга).

Оператор газорозподільної системи на підставі поданої замовником заяви надає послугу з приєднання до газорозподільної системи відповідно до умов договору про приєднання, цього Закону, кодексу газорозподільних систем або кодексу газотранспортної системи (частина п`ята).

Замовник має право на свій розсуд обирати виконавця проектних та будівельних робіт з приєднання серед суб`єктів господарювання, які мають право на провадження відповідного виду діяльності згідно з вимогами законодавства. При цьому витрати замовника, пов`язані з виконанням проектних та будівельних робіт, не включаються до складу плати за приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи (частина шоста).

8.39.4. Згідно із першою та другою частинами статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

8.39.5. Статтею 41 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму веб-сайті.

Кодекс газорозподільних систем повинен містити такі положення:

1) основні правила технічної експлуатації газорозподільних систем, планування, оперативно-технологічного управління та розвитку газорозподільних систем та механізми нагляду за їх додержанням;

2) умови, у тому числі комерційні та технічні, доступу до газорозподільних систем, включаючи комерційні та технічні умови приєднання нових об`єктів замовника до газорозподільної системи;

3) правила обліку природного газу (у тому числі приладового);

4) правила поведінки на випадок збоїв у роботі газорозподільних систем;

5) порядок обміну інформацією з іншими суб`єктами ринку природного газу;

6) інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.

8.39.6. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - КГС).

8.39.7. Відповідно до розділу 1 КГС цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:

1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості;

2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу;

3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу);

4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу);

5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

8.39.8. Пунктом 4 глави 1 розділу 1 КГС наведені значення термінів, що вживаються в цьому Кодексі, зокрема:

- договір на приєднання до газорозподільної системи/договір на приєднання письмова угода між оператором газорозподільної системи та замовником послуги з приєднання, яка укладається відповідно до вимог розділу V та за формою, наведеною в цьому Кодексі, визначає їх правовідносини під час виконання приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) оператора газорозподільної системи;

- договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;

- приєднання до ГРМ сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуги розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газорозподільної системи;

- технічні умови приєднання документ, що визначає комплекс умов і вимог до інженерного забезпечення приєднання об`єкта (земельної ділянки) замовника до газорозподільної системи і містить вихідні дані для проєктування газових мереж зовнішнього та внутрішнього газопостачання, що створюються для потреб об`єкта замовника.

8.39.9. Пунктом 3 глави 2 розділу КГС до основних функцій Оператора ГРМ віднесено, серед іншого, забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з ГТС та з інших джерел (від ГДП та ВБМ, підключених до ГРМ, та від суміжних ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів, а також забезпечення приєднання об`єктів замовників до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, за їх зверненням та за умови дотримання вимог цього Кодексу.

8.39.10. Пунктом 3 глави 3 розділу 1 КГС передбачено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

8.39.11. Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу V КГС власники об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (земельних ділянок), які фізично не підключені до ГРМ, мають право на приєднання (технічний доступ) цих об`єктів до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, у порядку, визначеному цим розділом.

За зверненням власника об`єкта чи земельної ділянки (замовника) про приєднання його об`єкта до ГРМ Оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити приєднання об`єкта (земельної ділянки) до ГРМ, що на законних підставах перебуває в його власності або користуванні (у тому числі в експлуатації), за умови дотримання власником (замовником) вимог цього Кодексу та чинного законодавства.

8.39.12. Пунктом 4 глави 1 розділу V КГС передбачено, що приєднання об`єктів (земельних ділянок) замовника до ГРМ здійснюється на підставі договору на приєднання, що укладається за формами, наведеними у додатках 15, 16 до цього Кодексу. При цьому невід`ємною частиною договору на приєднання є технічні умови приєднання (додаток 17), які визначають вихідні дані для проєктування газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання, які будуються Оператором ГРМ, та вихідні дані для проєктування та будівництва газових мереж внутрішнього газопостачання об`єкта замовника від точки приєднання до газових приладів і пристроїв замовника. Будівництво та введення в експлуатацію газових мереж внутрішнього газопостачання забезпечується замовником.

8.39.13. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу V КГС за необхідності реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта, у тому числі в результаті зміни форми власності чи власника цього об`єкта, за умови, що це не призведе до необхідності збільшення технічної (пропускної) потужності ГРМ в точці приєднання (не потребуватиме збільшення типорозміру комерційного лічильника газу), новий договір на приєднання з новим чи діючим власником об`єкта не укладається. При цьому у випадку перенесення вузла обліку та/або зменшення його типорозміру (номінальної потужності) або зміни місця розташування газових приладів (пристроїв) в установленому законодавством порядку вносяться відповідні зміни до проєктної документації, а у разі її відсутності розробляється нова проєктна документація, що забезпечується за рахунок сторони, яка ініціювала реконструкцію чи технічне переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта. Внесення змін до проєктної документації в частині комерційного вузла обліку газу здійснюється на підставі оформлених (виданих) Оператором ГРМ технічних умов на реконструкцію комерційного вузла обліку.

8.39.14. За змістом вищенаведених норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції виснував, що видача технічних умов приєднання до газорозподільної системи та технічних умов на реконструкцію систем газопостачання є виключним обов`язком оператора газорозподільної мережі (оператора ГРМ), який здійснює діяльність на ринку послуг з розподілу природного газу, який виконується ним в межах заходів з приєднання до газорозподільної системи, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг з розподілу природного газу, а тому відповідні послуги з видачі технічних умов надаються оператором ГРМ саме на ринку послуг з розподілу природного газу і не можуть існувати поза межами цього ринку.

8.39.15. Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу V КГС систем якщо розроблення проєкту зовнішнього газопостачання забезпечував замовник, зазначений проєкт та його кошторисна частина мають бути. згідно з пунктом 4 глави 2 розділу V погоджені Оператором ГРМ, при цьому один екземпляр проєкту після його погодження передається (залишається) Оператору ГРМ. Погодження проєкту зовнішнього газопостачання здійснюється Оператором ГРМ у строк, що не перевищує 15 календарних днів, якщо інше не передбачено законодавством. У цей самий строк надається (у разі наявності) вичерпний перелік зауважень з посиланням на конкретне положення Закону України «Про ринок природного газу», законодавства у сфері містобудівної діяльності або цього Кодексу, якому не відповідає розроблений проєкт.

Після погодження в установленому законодавством порядку проєкту зовнішнього газопостачання та його кошторисної частини Оператор ГРМ протягом десяти робочих днів направляє замовнику додаткову угоду до договору на приєднання, у якій визначає строк забезпечення послуги Оператора ГРМ з приєднання об`єкта замовника до ГРМ (будівництва газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання) та вартість цієї послуги (плати за приєднання), розраховану відповідно до методології встановлення плати за приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем, затвердженої Регулятором. При цьому строк забезпечення приєднання визначається в договорі на приєднання з урахуванням строку, необхідного для виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, та строків, необхідних для закупівлі відповідних товарів, робіт і послуг, а також погоджень, передбачених проєктом зовнішнього газопостачання. Вартість розробки проєкту зовнішнього газопостачання не включається до плати за приєднання (вартості послуги Оператора ГРМ з приєднання об`єкта замовника), якщо розробку проєкту забезпечував замовник.

8.39.16. Згідно з пунктом 8 глави 2 розділу V КГС якщо технічними умовами приєднання точка вимірювання (місце встановлення комерційного вузла обліку) буде визначена в газових мережах внутрішнього газопостачання, проєкт внутрішнього газопостачання має передбачати заходи з організації вузла обліку та кошторисну частину щодо реалізації цих заходів, а сам проєкт внутрішнього газопостачання в частині організації вузла обліку має бути погоджений з Оператором ГРМ. При цьому, якщо улаштування вузла обліку газу забезпечується Оператором ГРМ за рахунок плати за приєднання, то проєкт внутрішнього газопостачання додатково має бути погоджений з Оператором ГРМ у частині кошторису затрат на організацію вузла обліку.

Погодження здійснюється Оператором ГРМ у строк, що не перевищує 15 календарних днів, або в цей самий строк надається (за наявності) вичерпний перелік зауважень, який повинен містити посилання на конкретне положення Закону України «Про ринок природного газу», законодавства у сфері містобудівної діяльності або цього Кодексу, якому не відповідає розроблений проєкт.

8.39.17. Абзацом дев`ятим пункту 2 глави 2 розділу V КГС передбачено, що вартість послуг з надання замовнику технічних умов приєднання визначається відповідно до методології встановлення плати за приєднання, затвердженої Регулятором.

8.39.18. Згідно з абзацом восьмим пункту 4 глави 2 розділу V КГС вартість послуги Оператора ГРМ з погодження проєкту зовнішнього газопостачання визначається відповідно до методології встановлення плати за приєднання, затвердженої Регулятором.

8.39.19. Пунктом 13 глави 2 розділу V КГС установлено, якщо протягом одного року з дати видачі технічних умов приєднання замовник відповідно до умов договору на приєднання не надасть Оператору ГРМ на погодження проєкт зовнішнього газопостачання (якщо замовник був визначений розробником проєкту) та/або проєкт внутрішнього газопостачання (якщо проєкт мав передбачати приєднання третіх осіб та/або організацію вузла обліку в точці вимірювання), якщо продовження строку щодо їх надання не погоджено з боку Оператора ГРМ, Оператор ГРМ залишає за собою право не враховувати зарезервовану технічну (пропускну) потужність за об`єктом замовника при дефіциті технічної потужності для інших замовників (споживачів). При цьому Оператор ГРМ не враховує зарезервовану для замовника технічну потужність лише за умови письмового попередження замовника за 30 календарних днів до вчинення таких дій та за умови, що у цей самий строк замовник не надасть відповідний(і) проєкт (проєкти) на погодження або не буде прийняте рішення щодо погодження терміну його (їх) надання.

8.39.20. Згідно з пунктом 8 глави 2 розділу Х КГС якщо протягом року після погодження Оператором ГРМ проєкту комерційний ВОГ не було введено в експлуатацію, проєкт на комерційний ВОГ підлягає перепогодженню з урахуванням діючих на дату перепогодження вимог нормативних документів.

8.39.21. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, положеннями КГС не передбачено обов`язкове повторне погодження проектної документації в рамках послуги з приєднання до газорозподільних ї систем, крім випадку, передбаченого пунктом 8 глави 2 розділу Х КГС, який містить вимоги щодо повторного погодження проектної документації лише в рамках організації комерційного вузла обліку(комерційного ВОГ) і стосується лише проекту на комерційний ВОГ.

8.39.22. Суд апеляційної інстанції вказав, що інших положень, окрім вищенаведеного пунктом 8 глави 2 розділу Х КГС щодо обов`язкового, у тому числі повторного погодження проєктної документації на реконструкцію систем газопостачання чиним законодавством, не передбачено.

8.39.23. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариство листом від 10.07.2023 надані відповідачу копії технічних умов на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання, які, в тому числі, не стосуються реконструкції комерційних ВОГ та містять умови щодо необхідності повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після її погодження систему газопостачання не було введено в експлуатацію.

8.39.24. Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач в оспорюваному Рішенні АМК правомірно зазначив, що включення позивачем до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію є таким, що не передбачено законодавством. При цьому, послуги з видачі технічних умов є платними, їх вартість зазначена в інформації Товариства, наданої відповідачу листами від 21.02.2022 №610-Сл-4672-0222та від 10.07.2023 №2452. Зазначена в листах вартість затверджена наказами Товариства від 03.04.2019 №05.2Но-198-0419, від 12.03.2020 №05.2Но-115-0320 та від 15.12.2020 №Но-511-1220.

8.39.25. Суд апеляційної інстанції вказав, що за відсутності конкуренції на ринку послуг з розподілу природного газу, в рамках якої позивач як оператор ГРМ видає технічні умови на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання, споживачі не мають альтернативних джерел придбання відповідних послуг. Відповідно, за умов існування конкуренції на цьому ринку при включенні до технічних умов на приєднання до газорозподільної системи та на реконструкцію систем газопостачання вищенаведених умов щодо повторного погодження проєктної документації, які не передбачені законодавством, споживачі мали б змогу відмовитись від послуги та звернутись до іншого суб`єкта господарювання з метою отримання послуг при умовах дотримання нормативних документів у сфері розподілу природного газу. Тобто, поведінка Товариства щодо включення позивачем до технічних умов приєднання до газорозподільної системи та до технічних умов на реконструкцію систем газопостачання незаконних вимог щодо повторного погодження проєктної документації, якщо протягом року після погодження оператором ГРМ проєктної документації систему газопостачання об`єкта не було введено в експлуатацію була б неможливою за умов існування конкуренції, адже в цьому випадку споживачі мали б можливість обирати між кількома виконавцями, і у разі ущемлення їх інтересів могли б обрати іншого надавача послуг на ринку розподілу природного газу, у зв`язку з чим відповідач в пунктах 2 оспорюваного Рішення АМК правомірно визнав такі дії порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з розподілу природного газу, що могли призвести до ущемлення інтересів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та пунктом 3 цього рішення за наведене порушення антимонопольного законодавства відповідно до частини другої статті 52 Закону наклав на позивача штраф у розмірі 68 000,00 грн.

8.40. Верховний Суд виходить з того, що під час касаційного розгляду справи скаржник не мотивував і не обґрунтував, що послуга з приєднання, не є складовою послуги з розподілу природного газу та те, що на ринку надання послуги з приєднання у часових межах, які були досліджені Відділенням АМК, означену послугу надавали інші суб`єкти господарювання.

8.41. Верховний Суд дійшов висновку, що висновки суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначені у пунктах 8.39.14, 8.39.21 та 8.39.25 цієї постанови, засновані на правильному тлумаченні норм матеріального права, ураховуючи встановлені у цій справі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.41.1. Верховний Суд зазначає, що розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (пункт 35 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»), а приєднання - це сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи (пункт 30 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

8.41.2. Отже, доступ до послуги з розподілу природного газу забезпечується після надання такої послуги як приєднання. Розподіл природного газу неможливо здійснити без приєднання.

8.42. Верховний Суд наголошує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.43. Суд виходить з того, що відмінність у судових рішеннях у цій справі та у справах означених скаржником (дивись пункти 4.1 та 4.2 цієї постанови) зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми та не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції у цій справі застосував норму інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив), а різною оцінкою різних ринків і різних послуг у контексті наявності/відсутності передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним/скасування рішення АМК з правильним застосуванням статей 73, 76-79, 86 ГПК України.

8.44. З огляду на викладене, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справах зазначених у пунктах 4.1 та 4.2 цієї постанови та у цій справі, правові висновки, викладені у постановах у вказаних справах (дивись пункти 4.1 і 4.2 цієї постанови), зокрема, які зазначені вище, не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у цій справі неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права.

8.45. Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного Рішення АМК недійсним у частині.

8.46. Верховний Суд наголошує, що у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції надав оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких у силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.47. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.48. Товариством не мотивовано та не доведено, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права щодо порядку надання та отримання доказів (стаття 80 ГПК України), та/або встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих (стаття 77 ГПК України), неналежних (стаття 76 ГПК України), недостовірних (стаття 78 ГПК України) чи невірогідних (стаття 79 ГПК України) доказів.

8.49. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.50. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.51. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції відсутні.

8.52. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.53. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.54. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах і приймає письмові, усні пояснення в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у справі №922/2372/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець