ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

26 травня 2025 року Справа № 926/632/25

За позовом Чернівецької міської ради

до Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича

про стягнення з орендаря несплаченої орендної плати за земельну ділянку в сумі 44474,76 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судових засідань Григораш М.І.

Представники:

від позивача Сьоміна І.В.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича про стягнення з орендаря несплаченої орендної плати за земельну ділянку в сумі 44474,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного Договору оренди землі №6589 від 15 червня 2010 року відповідач в повному обсязі не виконав своє зобов`язання зі сплати коштів за фактичне користування спірною земельною ділянкою (вул. Фастівська, 35-А, м.Чернівці), загальною площею 0,0589 га, кадастровий номер :31:002:0193, що перебуває в комунальній власності, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року (з урахуванням змін з 01 січня 2022 року нормативно-грошової оцінки такої ділянки) в сумі 44474,76 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2025 року справу №926/632/25 передано на розгляд судді Тинок О.С.

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17 березня 2025 року.

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року відкладено підготовче засідання на 02 квітня 2025 року. Постановлено повідомити Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року відкладено підготовче засідання на 16 квітня 2025 року. Постановлено повідомити Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 квітня 2025 року. Постановлено повідомити Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року відкладено розгляд справи по суті на 14 травня 2025 року. Постановлено: повідомити Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області; попередити сторін по справі, що неявка уповноважених представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

Ухвалою суду від 14 травня 2025 року відкладено розгляд справи по суті на 26 травня 2025 року. Постановлено: повідомити Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області; попередити сторін по справі, що неявка уповноважених представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні 26 травня 2025 року позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач явку належного представника у судове засідання 26 травня 2025 року не забезпечив, відзив на позовну заяву до суду не подано.

Водночас уся поштова кореспонденція, направлена судом на юридичну адресу відповідача згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 , повернулась до суду з довідками Акціонерного товариства "Укрпошта" з вказаними причинами повернення кореспонденції "Адресат відсутній за вказаною адресою" (ухвала від 17 березня 2025 року, ухвала від 02 квітня 2025 року, ухвала від 16 квітня 2025 року) та "За закінченням терміну зберігання" (ухвала від 25 лютого 2025 року, ухвала від 30 квітня 2025 року). Згідно з даниими текінгу поштового відправлення №125 (направлена судом копія ухвали суду від 14 травня 2025 року) вказується: невдала спроба вручення - 17 травня 2025 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Факт не отримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

За змістом пункту 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження "не повертати" (пункт 102 вказаних вище Правил).

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Неотримання вищенаведених ухвал у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідними відмітками є наслідками дій (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 07 вересня 2022 року № 910/10569/21, від 19 грудня 2022 року № 910/1730/22, від 01 березня 2023 року № 910/18543/21, від 30 березня 2023 року № 910/2654/22, від 06 червня 2023 року № 922/3604/21, від 09 листопада 2023 року у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21), від 21 жовтня 2024 року у справі №914/3445/23).

Також суд неодноразово повідомляв Фізичну особу-підприємця Лахву Володимира Борисовича про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України на офіційному вебсайті Господарського суду Чернівецької області.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області і визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Тобто, судом було вжито усіх необхідних заходів із повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участі.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

За таких обставин, враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача.

Також з огляду на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Так, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15 червня 2010 року між Чернівецькою міською радою (надалі орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лахвою (Мілевичем) Володимиром Борисовичем (надалі орендар) укладено Договір №6589 оренди земельної ділянки (далі-Договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва магазину, яка знаходиться в м. Чернівці на вул. Фастівській, 35-А.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0589 га, кадастровий номер :31:002:0193 (пункти 2.1, 2.2 Договору).

На підставі Акту прийому-передачі земельної ділянки від 15 червня 2010 року згідно з Договором оренди землі №6589 позивач передав, а відповідач прийняв земельну ділянку загальною площею 0,0589 га, яка знаходиться у м. Чернівці на вул. Фастівській, 35-А.

Відповідно до пункту 2.3 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 114466,00 грн, економіко-планувальна зона №135 згідно з витягом з технічної документації.

Договір укладено строком на два роки одинадцять місяців і діє по 01 червня 2013 року включно (пункт 3.1 Договору).

Даний договір зареєстрований 30 червня 2010 року у Чернівецькій регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", що підтверджується відміткою реєстратора "у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА013853 вчинено запис за номером 73".

Право оренди на зазначену земельну ділянку за відповідачем зареєстроване 30 серпня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 2343408).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що річна орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі, визначена відповідно до чинного законодавства, розрахована згідно з додатком №1 цього Договору та за повний рік оренди становить 3433,98 грн.

Згідно з пунктом 4.5 Договору орендна плата вноситься орендарем рівними частинами у строк до 30 числа місяця, наступного за звітним на розрахунковий рахунок: Місцевий бюджет м. Чернівців, , р/р №0002 в ГУДКСУ в Чернівецькій області, МФО 856135, код платежу 13050500 орендна плата з фізичних осіб.

Пунктом 5.1. Договору погоджено, що цільове призначення земельної ділянки відповідно до категорії земель: землі роздрібної торгівлі та комерційних послуг (код 1.11.3).

Зміни до Договору здійснюються шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов цього Договору спір вирішується у судовому порядку (пункт 9.1 Договору).

За невиконання або неналежне виконання цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов цього Договору (пункт 12.1).

Договір набирає чинності з моменту укладення та його державної реєстрації. Моментом укладення договору є дата його реєстрації в Чернівецькій міській раді (пункт 13.1 Договору), яка відповідно до відмітки "Внесено в реєстр договорів оренди землі" була здійснена 15 червня 2010 року.

Відповідно до пункту 13.4 Договору невід`ємною частиною даного договору є розрахунок річної орендної плати за земельну ділянку (додаток №1), згідно з яким сума річної орендної плати становить 3433,98 грн.

Згідно з пунктом 1 Додаткового договору №1/6589 від 20 червня 2013 року Договір оренди землі поновлюється до 01 червня 2016 року

Додатковим договором №2/6589 від 22 червня 2016 року Договір оренди землі поновлено до 01 червня 2021 року. Річна орендна плата з 01 червня 2016 року становить 6146,19 грн (пункт 3 Додаткового договору).

Відповідно до Додаткового договору №3/6589 від 14 червня 2021 року Договір оренди землі поновлюється до 01 червня 2026 року. Річна орендна плата становить 34655,64 грн. Розмір орендної плати переглядається у разі затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Чернівці (пункт 2, 4 Додаткового договору).

Відповідно до пункту 6.2 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року № 715 (зі змінами, внесеними рішенням Чернівецької міської ради від 28 липня 2011 року № 221), розмір орендної плати переглядається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки земель міста Чернівці та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України, в тому числі рішеннями Чернівецької міської ради, що набрали чинності у порядку, визначеному законодавством, або умовами договору оренди землі.

Рішенням Чернівецької міської ради від 26 лютого 2021 року № 118 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішення міської ради V скликання від 12 лютого 2008 року № 510, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, розроблену Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст Дніпромісто імені Ю.М. Білоконя. Згідно з пунктом 2 рішення нормативна грошова оцінка земель м. Чернівці вводиться в дію з 01 січня 2022 року.

Додатковим договором №4/6589 від 04 квітня 2024 року пункт 4.1 Договору оренди землі викладено в редакції: "річна орендна плата з 01 січня 2024 року складає 62079,96 грн, що становить 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі".

28 березня 2024 року Чернівецькою міською радою сформовано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-024, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :31:002:0193 становить 2069331,85 грн.

Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направляв на адресу відповідача лист №24/01-08/3-04/4/466 від 15 квітня 2024 року та лист №24/01-08/3-04/4/687 від 29 травня 2024 року щодо необхідності укладення Додаткового договору №4/6589 від 04 квітня 2024 року до Договору оренди землі, що підтверджується поштовим повідомленням про не вручення.

Як вбачається з листа Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області від 12 квітня 2024 року №2554/5/24-13-24-12 відповідачем відповідно до поданих податкових декларацій зазначено орендну плату за 2022 рік в сумі 38121,20 грн, за 2023 рік 43839,38 грн, за 2024 рік - 46075,19 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку орендної плати за землю, не сплаченої орендарем у зв`язку із введенням в дію 01 січня 2022 року нормативної грошової оцінки земель міста Чернівці, яка підлягає стягненню з орендаря земельної ділянки комунальної власності за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2024 року складає 44474,76 грн, з них: за 2022 рік 13241,86 грн; за 2023 рік 15228,13 грн, за 2024 рік 16004,77 грн, що складає 3 відсотки від нормативно грошової оцінки землі.

13 грудня 2024 року Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направляв на адресу Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича лист-претензію №24/01-08/3-04/4/1727 щодо сплати орендної плати за землю у зв`язку із введенням в дію з 01 січня 2022 року нормативно грошової оцінки землі. До листа додано проект Додаткового договору №4/6589 від 04 квітня 2024 року, підписаний орендодавцем.

Позивачем долучено до матеріалів справи докази направлення вказаної претензії на адресу відповідача. Проте, лист з вимогою повернувся до відправника з довідкою Акціонерного товариства "Укрпошта" з вказаною причиною повернення кореспонденції "Адресат відсутній за вказаною адресою". Відтак, дана претензійна вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази сплати вищевказаної заборгованості відповідачем.

Договір оренди землі №6589 від 15 червня 2010 року, Додатковий договір №1/6589 від 20 червня 2013 року, Додатковий договір №2/6589 від 22 червня 2016 року, Додатковий договір №3/6589 від 14 червня 2021 року підписані сторонами та скріплені печаткою орендодавця.

Доказів розірвання, зміни чи визнання Договору оренди землі №6589 від 15 червня 2010 року недійсним суду не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Внаслідок укладення Договору оренди землі №6589 від 15 червня 2010 року та додаткових договорів до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (частини 1, 8 вказаної норми).

Відповідно до статті 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтями 1, 13 Закону України Про оренду землі визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (стаття 15 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до статті 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 24 Закону України Про оренду землі орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов`язковий платіж, що його орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунально власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України Про оцінку земель.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Статтею 13 Закону України Про оцінку земель встановлено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 13 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України Про оцінку земель підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом статті 18 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7- 10 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України Про землеустрій.

Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений статтею 23 Закону України Про оцінку земель.

Частинами 1, 3 та 4 цієї статті передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України унормовано, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Врахувавши вказані норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №914/2848/22 виснувала, що нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пунктах 101, 102, 108 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 914/2848/22.

Врахувавши особливості правовідносин з оренди земель державної та комунальної власності, які характеризуються наявністю імперативних елементів, у пунктах 118-122 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду здійснила системний аналіз законів "Про оренду землі", "Про оцінку земель" та Податкового кодексу України і дійшла висновку, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до зміни розміру орендної плати. При цьому технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, затверджує орган місцевого самоврядування відповідним рішенням без узгодження з орендарем земельної ділянки. Натомість в орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки (пункт 122 постанови Великої палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі 925/457/23).

Водночас обов`язковість урахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац 2 частини 1 статті 13 Закону України Про оцінку земель). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору. Подібна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 вересня 2024 року у справі №911/1583/23, постанові Великої палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23.

Орендодавець у випадку зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності вправі вимагати від орендаря сплати орендної плати у зміненому розмірі, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми (пункт 109 постанови Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі №911/1583/23).

У пункті 110 постанови №914/2848/22 від 05 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду виснувала, що несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернівецької міської ради від 26 лютого 2021 року № 118 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішення міської ради V скликання від 12 лютого 2008 року № 510, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, розроблену Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст Дніпромісто ім. Ю.М. Білоконя.

Вказане рішення доведено до відома населення шляхом опублікування на офіційному вебсайті Чернівецької міської ради http://chernivtsy.eu/portal/1154.

Згідно з пунктом 2 вищезазначеного рішення нормативна грошова оцінка земель м. Чернівці вводиться в дію з 01 січня 2022 року.

Відтак, починаючи з 2022 року річний розмір орендної плати визначається за нормами Податкового кодексу України та обчислюється відповідно до рішення міської ради від 23 жовтня 2008 року № 715 (зі змінами) Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях за ставкою 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної рішенням міської ради від 26 лютого 2021 року № 118 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівці.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України Про оцінку земель оформлюється як витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку землі, який видається центральним органом виконавчої влади.

Згідно з наявним у матеріалах справи витягом з нормативної грошової оцінки земельної ділянки №НВ-024 від 28 березня 2024 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :31:002:0193 становить 2069331,85 грн.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (стаття 21 Закону України Про оренду землі).

Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки (пункт 289.2 Податкового кодексу України), тобто, для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки у відповідному році треба перемножити нормативно грошову оцінку на всі коефіцієнти індексації за попередні роки з дати проведення нормативно грошової оцінки для конкретної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 289.3. статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Пунктом 4.4 Договору сторони погодили, що орендна плата щорічно індексується у відповідності із чинним законодавством України. Орендар щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року №783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель". Тобто, орендар взяв на себе зобов`язання вносити щомісячні орендні платежі з урахуванням індексу інфляції споживчих цін у кожному місяці.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2022 році становив 1,15 (для земель несільськогосподарського призначення), у 2023 році 1,051 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Отже, у 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якою користується відповідач, з урахуванням відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, зазначених у витязі з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 28 березня 2024 року, становила 2069331,85 грн.

Згідно з пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 274 Податкового кодексу України встановлений земельний податок у розмірі не більше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Виходячи зі змісту підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, дана норма встановлює мінімальний розмір річної суми орендної плати, зокрема для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки. Подібний підхід до розуміння норм права викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №922/3758/20.

Відповідно до розрахунку розміру річної орендної плати за землю, наведеному в додатку № 1 до Додаткового договору від 14 червня 2021 року № 3/6589 ставка орендної плати відповідно до положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у місті Чернівці складає 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судом встановлено також, що за розрахунком позивача за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2024 року сума недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Чернівці, вул. Фастівська, 35-А, площа 0,0589 га, кадастровий номер :31:002:0193 складає різницю між сумою орендної плати за землю згідно зміненої нормативно грошової оцінки та сумої орендної плати за землю, зазначеною в податкових деклараціях відповідача.

Перевіривши правильність наданого позивачем до позовної заяви розрахунку орендної плати за землю не сплаченої орендарем у зв`язку із введенням в дію з 01 січня 2022 року нормативної грошової оцінки земель міста Чернівці, суд встановив, що він здійснений у відповідності до закону та арифметично правильно. Відтак, несплачена відповідачем орендна плата за землю становить 44474,76 грн, з яких: 13241,86 грн за 2022 рік, 15228,13 грн - 2023 рік, 16004,77 грн - 2024 рік.

З урахуванням того, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а її зміна є безумовною підставою для перегляду розміру орендної плати незалежно від домовленості сторін договору оренди земель комунальної власності про можливість такої зміни, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича 44474,76 грн.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, на підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття рішення обов`язок щодо сплати заборгованості з несплаченої орендної плати за земельну ділянку у повному обсязі настав, вказана заборгованість відповідача перед позивачем належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №114 від 29 січня 2025 року.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.

Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Чернівецької міської ради до Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича про стягнення з орендаря несплаченої орендної плати за земельну ділянку в сумі 44474,76 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лахви Володимира Борисовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, Центральна площа, 1, код 36068147) заборгованість з несплаченої орендної плати за земельну ділянку за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року в сумі 44474,76 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 3028,00 грн.

У судовому засіданні 26 травня 2025 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 30 травня 2025 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК