РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025Справа № 910/1430/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка»

до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Відокремленого підрозділу «Станція технічного обслуговування автобусів»

про стягнення 1 826 012,11 грн

за участю представників:

від позивача: Лончак Т.І.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (далі - ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка», позивач) до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Відокремленого підрозділу «Станція технічного обслуговування автобусів» (далі - КП «Київпастранс», відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 826 012,11 грн за договором поставки.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови укладеного сторонами договору поставки № 52.22-3 від 05.01.2022 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару.

У позові ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 936 036,08 грн, інфляційні втрати в сумі 758 676,69 грн та 3% річних у сумі 131 299,34 грн, що в загальній сумі становить 1 826 012,11 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.02.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач відзиву на позов не надав, проте, надіслав клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, викликане введенням військового стану в Україні, відсутність збитків у позивача внаслідок прострочення оплати товару та неспівмірність розміру основної заборгованості із нарахованими сумами матеріальних втрат. У вказаному клопотанні КП «Київпастранс» просило зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних на 95% від нарахованої позивачем суми.

У своїх запереченнях проти вказаного клопотання позивач вказав на те, що заявлені до стягнення матеріальні втрати не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами. У задоволенні вказаного клопотання просив відмовити.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.03.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Отже, розглянувши заявлені позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 05.01.2022 між ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» (постачальник) та КП «Київпастранс» (покупець) був укладений договір поставки № 52.22-3 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю шини для автобусів (лот №2 - шини для автобусів), код 34350000-5 за ДК 021:2015 «Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності», а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сума цього договору визначається згідно зі специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 4 946 850,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 989 370,00 грн. Разом ціна договору становить 5 936 220,00 грн з ПДВ.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Відповідно до п. 4.2 договору ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів за кількістю і якістю, які передбачені цим договором, виконуються філіями або відокремленими підрозділами КП «Київпастранс», перелік яких зазначається в додатку № 4, що є невід`ємною частиною цього договору.

Строк поставки товару: з 1 січня до 31 грудня 2022 року (п. 5.1 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з INCOTERMS-2010 за адресою: м. Київ, філії та відокремлені підрозділи КП «Київпастранс», перелік яких зазначається у додатку № 4 до цього договору. При цьому транспортування товару проводиться за кошти постачальника і вартість такої доставки входить в ціну договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.4.1 договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли піл час дії цього договору.

У специфікації (додаток № 1 до договору) сторони погодили найменування товару - шина пневматична 275/70R22.5 у кількості 750 шт., ціною за одиницю 6 595,80 грн без ПДВ, загальною сумою 5 936 220,00 грн з ПДВ, а в додатку № 3 до договору сторони встановили порядок приймання-передачі товару, відповідно до п. 1.1 якого визначено, що датою поставки за договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар.

Додатковою угодою № 1 від 05.01.2022 до договору сторони виклали пункт 5.1 розділу 5 договору у новій редакції, а саме: строк поставки товару встановлено протягом строку дії договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» поставило відповідачу товар на загальну суму 2 406 147,84 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної № ХВ-042795 від 10.01.2022 на суму 2 406 147,84 грн, підписаною обома сторонами без зауважень.

Проте відповідач свої зобов`язання за договором виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - на суму 1 470 111,76 грн, про що свідчать наявні у справі копії платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № СТА00516/1 від 09.06.2023 на суму 106 147,84 грн, № СТА01395/1 від 10.08.2023 на суму 500 000,00 грн, № СТА00406/1 від 15.03.2023 на суму 1 000 000,00 грн (з якої 136 036,08 грн - часткова оплата за попередньою накладною та 863 963,92 грн - оплата за накладною № ХВ-042795 від 10.01.2022).

Отже судом встановлено, що у КП «Київпастранс» за договором поставки № 52.22-3 від 05.01.2022 виникла заборгованість в сумі 936 036,08 грн (2 406 147,84 - 1 470 111,76).

З метою досудового врегулювання спору 30.12.2024 позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за поставлений товар у сумі 936 036,08 грн, однак, відповіді на вказану претензію не отримав.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач доказів належної оплати вартості товару не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з КП «Київпастранс» основної заборгованості в сумі 936 000,00 грн є правомірними та обґрунтованими, відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 758 676,69 грн та 3% річних у сумі 131 299,34 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статей 612, 625 Цивільного кодексу України вбачається, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Також згідно з правовою позицією, наведеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення і таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 758 676,69 та 3% річних у сумі 131 299,34 грн, як просив позивач.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру матеріальних втрат на підставі ст. 233 ГК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Проте, як вже зазначалося та слідує з правових позицій Верховного Суду інфляційні втрати та відсотки річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 22.02.2022 у справі № 924/441/20).

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Разом з цим слід зазначити, що у наведеній справі Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Однак у даній справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, що передбачений законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %.

Також постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством. У свою чергу зменшення інфляційних втрат суперечить принципу їх нарахування та положенням ст. 625 ЦК України.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, суд виходить з такого.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. заявник долучив до матеріалів справи:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Лончак Т.І. В.В. серія ЗП № 001983 від 21.01.2019;

- копію ордера про надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1221795 від 06.02.2025 на представництво адвокатом Лончак Т.І. інтересів ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» в суді;

- копію договору про надання правової допомоги № 110 від 02.01.2024;

- копію додаткової угоди № 14 від 10.01.2025 до вказаного договору, відповідно до п. 2 якої вартість послуг адвоката становить 5 000,00 грн;

- копію акту приймання-передачі наданих послуг № ЛО-0013 від 11.03.2025 на суму 5 000,00 грн;

- копію рахунку-фактури № ЛО-000036 від 12.03.2025 на суму 5 000,00 грн;

- копію платіжної інструкції № 688483489 від 13.03.2025 на суму 5 000,00 грн.

Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, за якою при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, виходячи з критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає обґрунтованим заявлений розмір судових витрат ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн.

За таких обставин, відповідно до ст. 129 ГПК України, на відповідача покладаються витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, а також судовий збір у сумі 21 912,15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Відокремленого підрозділу «Станція технічного обслуговування автобусів» про стягнення 1 826 012,11 грн задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Відокремленого підрозділу «Станція технічного обслуговування автобусів» (04070, м. Київ, вул.. Набережне Шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (62495, Харківська обл., смт Васищеве, вул. Промислова, буд. 1, ідентифікаційний код 33010822) основну заборгованість в сумі 936 036 (дев`ятсот тридцять шість тисяч тридцять шість) грн. 08 коп., інфляційні втрати в сумі 758 676 (сімсот п`ятдесят вісім тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 69 коп., 3% річних у сумі 131 299 (сто тридцять одну тисяча двісті дев`яносто дев`ять) грн. 34 коп., судовий збір у сумі 21 912 (двадцять одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 15 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні 20 травня 2025 року.

Повне рішення складене 30 травня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Головіна К. І.