ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. Справа№ 910/14702/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

секретар судового засідання Медведєва К.І.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025

у справі № 910/14702/24 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (далі - ТОВ «Грейнсвард», Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», Залізниця) про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому 61 466,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при виконанні умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 06.03.2020 № 43-41564379/2020-001 (далі - Договір) Залізниця безпідставно нарахувала та списала з особового рахунку позивача збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу у розмірі 61 466,04 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14702/24 позов задоволено повністю. Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 61 466,04 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» витрато по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції встановив, що затримка вагонів відбулась за обставин, що залежали від відповідача через наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях відповідача з метою формування маршрутного потягу, отже грошові кошти в розмірі 61 466,04 грн, безпідставно списані з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Не погоджуючись із висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції під час прийняття рішення, Акціонерне товариство «Українська залізниця» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 по справі № 910/14702/24 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норми матеріального права.

За доводами скаржника, судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що умовами Додатку 1-4 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, зокрема п. 9 Додатку 1-4, не передбачено звільнення позивача від сплати послуги за зберігання вантажу, яка нараховується на весь час затримки вагонів, що виникла не з вини залізниці. У відповідності до п. 9 Додатку 1-4 позивача звільнено тільки від плати за маневрову роботу, всі платежі пов`язані з затримкою вагонів, сплачуються згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору, тоді як збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи АТ «Українська залізниця», що тривалість затримки (простою) вагонів на станції відправлення Городенка-Завод під накопиченням в очікуванні оформлення маршрутного потягу залежала безпосередньо від вантажовідправника ТОВ «Грейнсвард» та не була обумовлена виключно наявністю договірних відносин з накопичення вагонів на коліях Залізниці.

Також, за доводами скаржника, суд першої інстанції безпідставно не застосував при розгляді даної справи правила про позовну давність.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» у судовій справі № 910/14702/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14702/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.04.2025.

06.03.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» до Північного апеляційного господарського суду надішов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14702/24 залишити без задоволення.

Також позивач на виконання ст. 124 ГПК України повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 8 000,00 грн.

На переконання позивача, апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, натомість суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, надав належну юридичну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Крім того 06.03.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» - адвоката Накоп`юка Ярослава Володимировича до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, в якому викладено прохання надати можливість участі адвоката Накоп`юка Ярослава Володимировича по справі № 910/14702/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

09.04.2025 від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Моцюка Володимира Васильовича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, в якій викладено прохання надати можливість участі адвоката Моцюка Володимира Васильовича по справі № 910/14702/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні 16.04.2025 оголошено перерву до 21.05.2025.

17.04.2025 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення судової практики.

У судове засідання 21.05.2025 в режимі відеоконференції з`явились представники позивача та відповідача.

Дослідивши доводи апелянта, заслухавши доводи позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» оприлюднило договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, предметом якого є організація та здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).

Відповідачем направлено позивачу повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-001 від 06.03.2020 та присвоєно замовнику коди: 1. відправника / одержувача: 8104; 2. платника 2829531 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

Договір є публічним договором, за яким перевізник взяв на себе обов`язок здійснювати надання послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до пунктів 9.3 та 9.4 Договору та законодавства (пункт 1.5 договору).

28.12.2021 відповідачем було оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг перевезення вантажів, яка введена в дію 01.10.2021.

За умовами п. 1.4 договору, надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Відповідно до п. 1 додатку №1-4 до договору (Умови організації накопичення вагонів) (далі - Додаток), на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).

Відповідно до п. 2 Додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у грудні 2021 року на виконання умов укладеного між сторонами договору, а відповідач прийняв до перевезення 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзда № 120101 зі станції Городенка-Завод Львівської залізниці на станцію Ксенієве (експ.) Одеської залізниці із вантажем (зерно кукурудзи), що підтверджується графами 7, 19 та 29 перевізних документів № № 35260033, 35260066 та Відомостями вагонів до них.

За час накопичення маршрутного поїзда № 120101 станцією Городенка-Завод Львівської залізниці нараховано:

- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 13 489,32 грн. з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 02120603 та Переліком № 20211202;

- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 61 466,04 грн. з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 02120604 та Переліком № 20211202;

- плату за користування вагонами у розмірі 152 518,92 грн. з ПДВ, що підтверджується Відомостями №№ 01120271, 01120272, 01120273 та Переліком № 20211202.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує про безпідставність списання з особового рахунку ТОВ «Грейнсвард» коштів у сумі 61 466,04 грн за зберігання вантажу, оскільки затримка вагонів відбулась не з вини позивача, а внаслідок їх накопичення для формування маршрутного поїзда, що, на переконання позивача, не може вважатись одностороннім порушенням зобов`язань зі сторони замовника послуги.

Відповідно до п. 7.4 Договору у випадку задоволення грошових вимог (претензій) Товариства, Залізниця має право відобразити відповідні грошові суми на особовому рахунку Товариства як попередню оплату. Належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів Замовника щодо відображення Перевізником в особовому рахунку використання Замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку Замовника про зарахування коштів на нього.

Отже позивач зазначав, що списання залізницею з особового рахунку товариства грошових коштів у розмірі 61 466,04 грн як збору за зберігання вантажу відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому інших способів повернення коштів закон та Договір не передбачають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 61 466,04 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю, оскільки, зазначена сума грошових коштів безпідставно списана з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами спору Договору на підставі пунктів 8 та 9 Правил, які при такому списанні застосовані бути не можуть.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт» Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що збір за зберігання вантажу нараховано відповідачем на підставі пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), яким, зокрема, передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до пункту 9 Правил за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Колегією суддів враховано, що пункти 8, 9 Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась через договірні відносин між позивачем та відповідачем з накопичення вагонів на коліях залізниці з метою формування маршрутного потягу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах від 01.02.2024 у справі №915/305/22, від 09.04.2024 у справі №915/5/23.

Відтак, зважаючи на вимоги пунктів 8 та 9 Правил, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Однак, затримка вагонів при їх накопиченні з метою формування маршрутного поїзда у 50 вагонах не може кваліфікуватись як «матеріальна відповідальність», оскільки Договір містить спеціальні умови, які відносяться до «окремих послуг», зокрема, Додаток №1-4 до Договору умови накопичення вагонів, який є його невід`ємною частиною.

З урахуванням приписів Додатку № 1-4 до Договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда. Відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем Договору.

Таким чином, відповідач, як перевізник, надав позивачу, як замовнику, згідно умов Договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний» та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту затримки вантажу з вини позивача, тому відсутні й правові підстави для нарахування останньому вищезазначених зборів за зберігання вантажу.

Дослідивши доводи скаржника та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що залізниця неправомірно списала з особового рахунку ТОВ «Грейнсвард» збір за зберігання вантажу у розмірі 61 466,04 грн, і останній в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими що правомірно та обґрунтовано були задоволенні.

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо факту формування маршрутного поїзда та замовлення і сплати товариством окремої послуги з накопичення вагонів для відправлення їх маршрутним потягом, тож залізницею не надано документів на підтвердження наявності затримки вагонів відмінної від накопичення маршрутного поїзда.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що правовідносини сторін з накопичення вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом мають невід`ємну складову - перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона. Тобто, врегульована додатком 1-4 послуга накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда. Додатком №1-4 не передбачено стягнення додаткової плати за зберігання вантажу у межах послуги накопичування вагонів, оскільки ця складова вартості включена до плати за відповідну послугу.

Отже, фактично відповідач в односторонньому порядку здійснив подвійне нарахування вартості наданої послуги з накопичення вагонів, що по суті є односторонньою зміною суттєвої умови договору перевезення - ціни.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статті 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами до залізниці.

Відтак позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі №905/729/18, від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 Статуту залізниць України та статтею 315 ГК України.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи №910/11949/20 (постанова від 18.06.2021).

Окрім того, пунктом 12 Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин. Термін дії карантину неодноразово продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 був відмінений на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р.

Також пунктом 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відтак строк позовної давності позивачем не пропущено.

За установлених обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного апелянтом судового рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14702/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/14702/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14702/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 28.05.2025.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук