ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/774/24

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області- Полубок Наталія Анатоліївна на підставі ордеру;

від Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області- Уртаєв Олег Ігорович, на підставі ордеру.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційні скарги Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області та Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року, м. Одеса, суддя Малярчук І.А., повний текст рішення складено та підписано 08.10.2024 року

у справі №916/774/24

за позовом Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області

до відповідача: Приватного підприємства «Граніт» м. Біляївка Одеської області

про розірвання договору оренди землі та стягнення 571 051 грн 37 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2024 року Вигодянська сільська рада Одеського району Одеської області з урахуванням заяви від 06.09.2024 за вх№32501/24 про збільшення позовних вимог звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області, в якій просила суд: розірвати договір оренди землі від 18.04.2007 року, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та Приватним підприємством «Граніт» м. Біляївка Одеської області та стягнути з Приватного підприємства «Граніт», м.Біляєвка Одеської області, на свою користь заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га, що у загальному розмірі становить 571 051 грн 37 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у комунальній власності Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області перебувають земельні ділянки за адресою: вул. Братська, 1-Б, с. Василівка, загальною площею 0,374 га, з них: земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га, земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га, право комунальної власності на які зареєстроване 19.10.2021 Відділом «Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради». Рішенням Вигодянської сільської ради від 07.12.2020 № 13-VIII реорганізовано Василівську сільську раду Біляївського району Одеської області шляхом приєднання до Вигодянської сільської ради (Код ).

Так, 18.07.2007 між Василівською сільською радою в особі голови Цуканова Ігоря Ізотовича, діючого на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і Приватним підприємством «Граніт», в особі керівника Бакала Михайла Гавриловича, було укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець (Василівська сільська рада Одеської області) надає, а орендар (Приватне підприємство «Граніт») приймає в довгострокове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Братська, 1-Б (в межах населеного пункту), загальною площею 0,374 га, з них: 0,302 га під проїздами, проходами та площадками, 0,003 га капітальна одноповерхова забудова, 0,069 га тимчасова забудова (із земель житлової та громадської забудови), на підставі рішення Василівської сільської ради від 31.08.2006 № 87-У з наступним правом викупу даної ділянки. 01.08.2010 між Василівською сільською радою та Приватним підприємством «Граніт» було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою внесені зміни до договору оренди землі від 18.04.2007 та визначено у п.1.1.2.1. договору нормативно-грошову оцінку земельної ділянки (рішення № 514-У від 26.11.2009) у розмірі 504900 грн з урахуванням коефіцієнта індексації на 01.01.2010.

Як стверджує позивач, відповідач не в повному обсязі сплачував орендну плату за договором оренди землі від 18.04.2007, починаючи з 2010 року і по дату подання даної позовної заяви, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га з 01.02.2021 по 31.01.2024 складає 133 243 грн 78 коп. суми боргу, 12 302 грн 62 коп. інфляційних втрат, 3 330 грн 09 коп., три проценти річних, 201 814 грн 77 коп. пені у розмірі 2% за кожен день прострочення; за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га. з 01.02.2021 по 31.01.2024 складає 60 057 грн 89 коп. суми боргу, 5 545 грн 25 коп. інфляційних втрат, 1 501 грн три проценти річних, 92 456 грн. 85 коп. пені у розмірі 2% за кожен день прострочення. Отже, загальна сума стягнення з відповідача заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га та земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га становить з врахуванням часткової оплати орендної плати підприємства в процесі розгляду справи 571 051 грн 37 коп.

Щодо позивних вимог про розірвання укладеного між Василівською сільською радою та Приватним підприємством «Граніт» договору оренди землі від 18.04.2007, позивач зазначає, що п. 28 договору оренди землі було встановлено обов`язок відповідача своєчасно сплачувати оренду плату, оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував орендну плату за договором оренди землі від 18.04.2007, прострочення виконання зобов`язань, передбачених договором оренди землі відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання договору оренди землі від 18.04.2007.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі №916/774/24 (суддя Малярчук І.А.) позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області задоволено частково; розірвано договір оренди землі від 18.04.2007, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та Приватним підприємством «Граніт», м. Біляївка Одеської області; стягнуто з Приватного підприємства «Граніт» на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області 193 872 грн 49 коп. заборгованості, 35 139 грн. 85 коп., пені, 20 272 грн 40 коп. інфляційних втрат, 5 507 грн 92 коп. три проценти річних, 6 848 грн 33 коп. витрат по сплаті судового збору. У решті заявлених позовних вимогах про стягнення пені відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем правомірне заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань належним чином та неотриманням позивачем очікуваного при укладенні договору результату, суд встановив істотність порушення відповідачем його умов. Виходячи з наведеного, судом першої інстанції виснувано про те, що позовна вимога про розірвання договору оренди землі від 18.04.2024 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені із загальної суми заборгованості у розмірі 214 356 грн 49 коп. за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :02:001:0133 та :02:001:0132 за загальний період з 01.02.2023 по 31.01.2024 на суму 351 398 грн 56 коп., суд першої інстанції, перевіривши розрахунок, встановив, що позивачем обраховано пеню з перевищенням встановленого ст. 232 Господарського кодексу України періоду, обмеженого шести місяцями від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, в той час як лише п. 2.3., 3.1.1., додаткової угоди від 08.10.2010 до договору оренди землі від 18.04.2004 встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення. З урахуванням викладеного, судом зроблено власний розрахунок пені із застосуванням обмеження, встановленого ст. 232 Господарського кодексу України щодо періоду шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, згідно якого позивач у період з 01.02.2023 по 01.08.2023 повинен був нарахувати до стягнення з відповідача пеню 90 215 грн 37 коп. з урахування визначеної п. 2.3., 3.1.1. додаткової угоди від 08.10.2010 договору оренди землі від 18.04.2024 пені у розмірі 2%.

Крім того, оцінивши майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, зокрема, відповідача Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області, запровадження в країні з 24.02.2024 військового стану, суд визнав за можливе на підставі 233 Господарського кодексу України зменшити суму обрахованої пені з 90 215 грн 37 коп. до суми 35 139 грн 85 коп., яку і стягнув з відповідача на користь позивача, в іншій частині вимог відмовив.

Перевіривши надані позивачем розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що їх зроблено вірно, у зв`язку з чим вирішив стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних за загальний період з 01.01.2022 по 31.12.2023 в сумі 5 507 грн 92 коп. та інфляційних втрат за загальний період з 01.01.2022 по 31.12.2023 в сумі 20 272 грн 40 коп., розраховані із загальної суми боргу 214 356 грн 49 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на думку останнього, судом було допущено неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Також вважає, що оскаржуване рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На переконання апелянта, при прийнятті до уваги для розрахунку заборгованості суд першої інстанції посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, де зазначено, що «з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. Орендодавець у випадку зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності вправі вимагати від орендаря сплати орендної плати у зміненому розмірі, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми».

При цьому, суд першої інстанції ігнорує п.54 цієї ж постанови, де зазначено, що «нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема, між органом місцевого самоврядування і орендарем».

Звертає увагу суду, що в правовідносинах, які були розглянуті Великою Палатою Верховного Суду в тій справі, таке рішення органу місцевого самоврядування приймалося. Однак, в даній справі, позивачем не надано жодного рішення Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області про затвердження вищезазначених нормативних грошових оцінок за 2021-2023 роки, на які посилається позивач.

Водночас, скаржник наголошує, що позивачем не надано рішення виконкому Вигодянської сільської ради про проведення нормативної оцінки землі в 2021,2022, 2023 роках, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» та не повідомлено відповідача про замовлення нових нормативних оцінок, тим більш, три роки підряд і не повідомлено про присвоєння кадастрових номерів ділянкам, які орендує відповідач, що було проігноровано судом першої інстанції.

Посилання представника позивача на зміну законодавства скаржник вважає недоречним, оскільки в даному випадку до розрахунку нарахування орендної плати за землю, а саме, кумулятивного розрахунку, змін законодавець не вносив.

Також, відповідач вказує, що зі зміною нормативної грошової оцінки землі, розмір орендної плати за 2011-2023 роки змінюється відповідно коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель за 2011-2023 роки. Вказане підтверджується листом Держгеокадастру № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 року. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щороку за індексом споживчих цін за попередній рік розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок. Здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок суми орендної плати взагалі змінює умови, узгоджені сторонами в договорі, а саме, щодо встановленого договором розміру орендної плати, яка має вноситися відповідачем кожного року та її розрахунку.

Таким чином, на думку відповідача ,заборгованість, заявлена до стягнення з відповідача взагалі необґрунтована та безпідставна, а розрахунок компенсаційних нарахувань та штрафних санкцій, який безпосередньо залежить від неї, також є безпідставним. Відповідач наголошує, що, як вбачається з додаткової угоди від 01.08.2010 року та Витягу з реєстру, державна реєстрація додаткової угоди з 2010 року та станом на лютий 2024 рік не здійснена. При цьому, позивачем проводилась державна реєстрація договору оренди 22.10.2021 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 321872549 та №321872940, які сформовано 03.02.2023 року, однак реєстрацію додаткової угоди ні в той же час ні пізніше позивач не провів.

Отже, відповідач вважає, що додаткова угода від 01.08.2010 року, не може бути взята судом до уваги, оскільки не проведена її державна реєстрація та вона не відповідає законодавству України.

Таким чином, відповідач вказує, що діяв в межах укладеного договору від 18.04.2007 року, заборгованості по сплаті орендної плати не має, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Також, через підсистему «Електроний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області надійшла апеляційна скарга, в якій остання просила скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі № 916/774/24 в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 35 139 грн 85 коп. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області пеню у розмірі 197 196 грн 45 коп.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач не погоджується із розрахунком пені, зробленим судом першої інстанції та зазначає, що, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до п. 9 договору оренди землі від 18.04.2007 року, орендна плата вноситься не пізніше 29 числа наступного за звітним місяцем. Таким чином, першим днем прострочення є 30 число наступного за звітним місяцем. Зробивши відповідні розрахунки, а також врахувавши правову позицію Господарського суду Одеської області щодо 6-місячного обмеження щодо нарахування пені, позивач вважає, що з відповідача необхідно було стягнути пеню у розмірі 197 196 грн 45 коп.

Крім того, позивач не погоджується із зменшенням Господарським судом Одеської області із власної ініціативи пені до суми 35 139 грн 85 коп. Позивач вказує, що твердження суду першої інстанції про скрутний майновий стан відповідача не підтверджуються жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Фактично, суд не провів аналізу майнового стану відповідача, а виніс рішення на підставі внутрішніх переконань (суб`єктивної думки), без достатнього обґрунтування. Позивач наголошує, що у матеріалах справи відсутні докази скрутного майнового стану відповідача. Також відповідачем не надані підтверджуючі документи, що запровадження в країні з 24.02.2024 військового стану є форс-мажорною обставиною конкретно і безпосередньо у господарських відносинах між позивачем та відповідачем.

Також, позивач зазначає, що Приватне підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області жодного разу протягом дії договору не звертався до позивача по справі з проханням переглянути умови договору у зв`язку зі своїм скрутним становищем, а лише використав дану тезу в межах судового засідання, як аргументацію відсутності будь-якої заборгованості перед позивачем, як такої.

У зв`язку із чим позивач вважає, що суд безпідставно зменшив розмір пені, не навівши переконливих аргументів з посиланням на матеріали справи (докази), які ці аргументи підтверджували би.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі № 916/774/24, справу призначено до судового розгляду на 27.01.2025 року о 12 год:45 хв.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі № 916/774/24; об`єднано для спільного розгляду апеляційні скарги Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області та Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі № 916/774/24.

Судове засідання 27.01.2025 року не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 року призначено справу №916/774/24 до розгляду на 03.03.2025 о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 року відкладено розгляд справи №916/774/24 на 07.04.2025 року.

Судове засідання 07.04.2025 не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 року призначено справу №916/774/24 до розгляду на 19.05.2025 року о 14:00 год.

02.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області надійшов відзив (вх.№ 4058/24/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка Одеської області. Відзив судовою колегією долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема у відзиві останній зазначає про те, що законодавством України цілком допускається внесення до Державного земельного кадастру відомостей про нормативну грошову оцінку земель на підставі технічної документації, що складена розробниками до 10 листопада 2021 року, а тому, відсутній обов`язок вносити відомості про нормативну грошову оцінку земель на підставі технічної документації, що складена розробниками після 10.11.2021 року.

Щодо твердження відповідача про те, що судом першої інстанції не надана належна оцінка листу самого позивача №918/02-13/81 від 07.06.2022 року, де він зазначає відповідачу про його заборгованість за 2021 рік в сумі 16 191 грн 76 коп. та загальну заборгованість станом на 01.06.2022 року 23 612 грн 98 коп., позивач звертає увагу, на те, що вищевказана заборгованість була розрахована без урахування листа від 19.12.2023 року № 3440/340-23 Сектором № 1 Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, де були зазначені актуальні нормативні грошові оцінки земельних ділянок та коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Також, позивач наголошує, що відповідно цим листом від 19.12.2023 року № 3440/340-23, Сектором № 1 Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області було повідомлено, що в Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо реєстрації земельної ділянки, тобто, дата державної реєстрації вищевказаних земельних ділянок 29.05.2007 року, а тому відповідачу повинно бути достеменно відомо про присвоєння кадастрових номерів цим земельним ділянкам.

Крім того, позивач вважає, що саме орендар повинен був реєструвати додаткову угоду, оскільки додаткова угода від 01.08.2010 року є невід`ємною частиною договору оренди землі, відповідно до якого у Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області наявне право оренди земельних ділянок. Так, позивач наголошує, що здійснення реєстрації договору оренди землі та додаткової угоди до нього є виключно в інтересах Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області, оскільки право власності Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області є і так непорушним, і підтверджується інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно. Право ж оренди (договір оренди та додаткова угода) орендарю необхідно зареєструвати, щоб належним чином користуватися земельними ділянками.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представник Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка,Одеської області просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів, викладених письмово в апеляційній скарзі.

Представник позивача просив суд апеляційної інстанції його апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка, Одеської області потребує часткового задоволення, апеляційна скарга Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі №916/774/24 потребує часткового скасування з прийняттям нового рішення в цій частині, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Вигодянської сільської ради від 07 грудня 2020 року № 13-VIII скликання розпочато процедуру реорганізації Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області шляхом приєднання до Вигодянської сільської ради ().

У комунальній власності Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області перебувають земельні ділянки за адресою: вул. Братська, 1-Б, с. Василівка, загальною площею 0,374 га, з них земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га (право комунальної власності зареєстроване 19.10.2021 Відділом «Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради») та земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га (право комунальної власності зареєстроване 19.10.2021 Відділом «Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради»).

18.04.2007 між Василівською сільською радою (правонаступником якого є Вигодянська сільська рада), в особі голови Цуканова Ігоря Ізотовича, діючого на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Приватним підприємством «Граніт», в особі керівника Бакала Михайла Гавриловича, було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець (Василівська сільська рада Одеської області) надає, а орендар (Приватне підприємство «Граніт») приймає в довгострокове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Братська, 1-Б (в межах населеного пункту) на підставі рішення Василівської сільської ради від 31.08.2006 № 87-У з наступним правом викупу даної ділянки. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,374 га, з них: 0,302 га під проїздами, проходами та площадками, 0,003 га капітальна одноповерхова забудова, 0,069 га тимчасова забудова (із земель житлової та громадської забудови). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2612,00 грн. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, не пізніше 29 числа наступного за звітним місяцем (п. 1, 2, 7, 9 договору).

В справі також наявний акт приймання-передачі земельних ділянок в довгострокову оренду терміном на 49 років та план-схема земельних ділянок за договором оренди землі від 18.04.2007.

01.08.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою внесені наступні зміни до договору оренди землі від 18.04.2007 року, а саме: п. 1.1.2.1. визначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (рішення № 514-У від 26.11.2009) становить 504900 грн з урахуванням коефіцієнта індексації на 01.01.2010 року. Орендна плата за землю вноситься в грошовій формі в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки, що становить 20196 грн з урахуванням коефіцієнта індексації 1,059. У подальшому розмір орендної плати перераховується в разі зміни коефіцієнтів індексації відповідно до нормативно-законодавчих актів, також п. 3. 1.1., 2.3. договору викладено в такій редакції: у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Так, право користування (оренди) земельними ділянками за кадастровим номерами :02:001:0132 та :02:001:0133 було зареєстровано за Приватним підприємством «Граніт» державним реєстратором Дигуляр С.О. Відділу Центра надання адміністративних послуг Біляївської міської ради, про що у Державному реєстрі земель було внесено записи від 19.10.2021 за №044591906, від 19.10.2021 за №44592026, від 19.10.2021 за №44590980, від 19.10.2021 за №44591113.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді Сектору № 1 відділу № 5 Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 19.12.2023 № 3440/340-23, ним були сформовані Витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га, а саме, у 2021 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 1116105,69 грн; у 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 1227763,33 грн; у 2023 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1411927,83 грн. На земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га Сектором були сформовані Витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки: у 2021 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 503070,01 грн; у 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 553398,36 грн; у 2023 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 636408,12 грн. Також, Сектор додатково повідомив Вигодянську сілсььку раду, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2011, 2012,2013 1,0; 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433; 2016 рік 1,06; 2017, 2018, 2019, 2020 1,0; 2021 1,1; 2022 1,15.

Листом від 07.06.2022 № 918/02-13/81 Вигодянська сільська рада Одеського району Одеської області направила на поштову адресу Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка Одеської області вимогу про сплату заборгованості по орендній платі на загальну суму 23612 грн 98 коп. за період з 2021 по 2022 за договором оренди землі від 18.04.2007.

Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують підстави для розірвання договору оренди землі від 18.04.2007 року, укладеного між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та Приватним підприємством «Граніт» м. Біляївка Одеської області та стягнення з Приватного підприємства «Граніт», м.Біляєвка Одеської області, на користь позивача грошових коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га, що у загальному розмірі становить 571 051 грн 37 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником 2 в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції та прийняття доводів апеляційної скарги скаржника 1, за якими суд апеляційної інстанції частково не погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 1, 13, 15 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 1 статті 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 96 Земельного Кодексу України визначені обов`язки орендаря щодо забезпечення використання землі за цільовим призначенням, своєчасної сплати орендної плати. Пунктом "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди землі та своєчасного внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (ст. 287.1., ст. 287.3., п. 1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.

Пунктом «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За встановленими у даній справі обставинами, Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, правонаступником якої є Вигодянська селищна рада Одеського району Одеської області, передано Приватному підприємству «Граніт», м. Біляївка Одеської області у оплатне тимчасове користування земельні ділянки за кадастровим номером :02:001:0132 та за кадастровим номером :02:001:0133, що підтверджується договором оренди від 18.04.2007.

Крім того, в матеріалах справи є наявною додаткова угода від 08.10.2010 про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою було встановлено нормативну-грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 504900 грн, з урахуванням коефіцієнта індексації на 01.01.2010 та визначено, що орендна плата за землю вноситься в грошовій формі в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки, що становить 20196 грн з урахуванням коефіцієнта індексації 1,059, у подальшому розмір орендної плати перераховується в разі зміни коефіцієнтів індексації відповідно до нормативно-законодавчих актів.

Право користування (оренди) земельними ділянками за кадастровим номерами :02:001:0132 та :02:001:0133 було зареєстровано за Приватним підприємством «Граніт», м. Біляївка Одеської області державним реєстратором Дигуляр С.О. Відділу Центра надання адміністративних послуг Біляївської міської ради, про що у Державному реєстрі земель було внесено записи від 19.10.2021 за №044591906, від 19.10.2021 за №44592026, від 19.10.2021 за №44590980, від 19.10.2021 за №44591113.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за договором оренди землі від 18.04.2007 за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га., з 01.02.2021 по 31.01.2024 складає: 66521,14 (сума боргу) + 6298,54 (інфляційне збільшення) + 1711,29 (3% річних) + 115806,13 (пеня у розмірі 2% за кожен день прострочення за 2023 рік) = 190337,1 грн. Загальна заборгованість за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га. з 01.02.2021 по 31.01.2024 складає: 147835,35 (сума боргу) + 13973,86 (інфляційне збільшення) + 3796,63 (3% річних) + 235592,43 (пеня у розмірі 2% за кожен день прострочення) = 401198,27 грн. Крім того, відповідач 13.08.2024 здійснив дванадцять оплат по 1707 грн, що в загальній сумі складає 20484 грн, у зв`язку з чим, з урахуванням здійснених оплат позивачем визначено загальну заборгованість за обидві земельні ділянки в розмірі 591535,37 грн - 20484 грн = 571051 грн 37 коп.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки позивача щодо розміру заборгованості відповідача за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :02:001:0133 та :02:001:0132 у розмірі 66 521 грн.14 коп., та у розмірі 147 835 грн. 35 коп., встановив, що розрахунки позивача є вірними з урахуванням умов додаткової угоди від 08.10.2010 про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007 та положень чинного Податкового кодексу України, а тому дійшов висновку, що зазначені позивачем суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись з огляду на таке.

Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок, порядок проведення якої встановлено Законом України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель» (далі - Закон № 1378-IV).

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону № 1378-IV (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У статті 13 Закону № 1378-IV встановлено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок, зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За змістом частини першої статті 15 Закону № 1378-IV підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із частинами першою та другою статті 18 Закону № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений статтею 23 Закону № 1378-IV. Частинами першою та четвертою цієї статті передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України унормовано, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Водночас обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (частина перша статті 13 Закону № 1378-IV). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає приписам частини другої статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування.

Врахувавши особливості правовідносин з оренди земель державної та комунальної власності, які характеризуються наявністю імперативних елементів, у пунктах 118-122 постанови від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 Велика Палата Верховного Суду здійснила системний аналіз законів № 161-XIV, від 11.12.2003 № 1378-IV «Про оцінку земель» (далі - Закон № 1378-IV) та Податкового кодексу України та дійшла висновку, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до зміни розміру орендної плати. При цьому технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, затверджує орган місцевого самоврядування відповідним рішенням без узгодження з орендарем земельної ділянки. Натомість, в орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статей 5, 13 Закону № 1378-IV, статті 21 Закону № 161-XIV та пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, зроблений у постанові від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

До того ж, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, посилається на те, що сторони в додатковій угоді від 01 серпня 2010 року погодили розмір орендної ставки на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки землі, що є також помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У частині першій статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

У частині першій статті 640 Цивільного кодексу України передбачено загальне правило щодо визначення моменту, з якого договір уважається укладеним. Так, у цій нормі права вказано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Водночас, у частині другій цієї ж статті зазначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Однією з таких дій, необхідних для укладення договору, законодавець визначив здійснення його державної реєстрації, зазначивши в частині третій статті 640 Цивільного кодексу України про те, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За змістом статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

У справі, яка переглядається, йдеться про укладення сторонами договору оренди земельної ділянки та подальше внесення змін до нього.

Як вже зазначалося вище за текстом постановим, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини перша та друга статті 792 Цивільного кодексу України).

Таким законом є Закон № 161-XIV (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у статті 13 якого закріплено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону № 161-XIV).

У статті 18 Закону № 161-XIV передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а відповідно до частини першої статті 20 цього Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Питання набрання чинності договорами оренди землі, підписаними його сторонами до 01 січня 2013 року, вже перебувало на вирішенні Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як це передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (тобто в редакції до 01 січня 2013 року).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення його дії, однак якщо вони цього не зробили, то діють загальні правила, передбачені Законом № 161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Підсумовуючи, суд касаційної інстанції вказав, що оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 Цивільного кодексу України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії відповідної редакції частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше відповідно до частини третьої статті 631 цього Кодексу.

У пункті 37 договору оренди землі від 18 квітня 2007 року сторони погодили, що цей договір набирає чинності після його підписання та державної реєстрації.

Відповідно, договір оренди землі, підписаний сторонами 18 квітня 2007 року, набув чинності для сторін 29 травня 2007 року після його державної реєстрації. Саме з цього моменту у сторін виникли права й обов`язки за цим договором, як-то: передати земельну ділянку - в орендодавця та вносити плату за користування нею - в орендаря.

Між тим, 01 серпня 2010 року сторони підписали додаткову угоду до договору оренди землі, виклавши пункт 1.1.2. договору в такій редакції: «нормативно- грошова оцінка земельної ділянки (рішення № 514-V від 26 листопада 2009 року становить 504 900 гривень з урахуванням коефіієнта індексації на 01.01.2010 року. Орендна плата за землю вноситься в грошовій формі в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки що становить 20 196 грн. ( рішення №565 -V від 08. 07 2010 року і з урахуванням коефіцієнта індексації 1.059. В подальшому розмір орендної плати перераховується в разі зміни коефіцієнтів індексації відповідно до нормативно-законодавчих актів. Розрахунок орендної плати є невід?ємною частиною даної угоди. Пункт 1.1.2.2 договору виклали в такій редакції: договір укладено на 49 років. Після закінчення договору орендар має переважне право на його поновлення. У цьому разі орендар має повідомити письмово орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення терміну договору про намір продовжити його дію орендна плата вноситься 1 раз у місяць на розрахунковий рахунок Василівської сільської ради не пізніші 15 числа кожного місяця. Орендна плата вноситься з моменту підписання цієї угоди. Пункт 1.1.2.3 договору виклали в такій редакції: у разі не внесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% не сплаченої суми за кожен день прострочення».

За змістом пункту 32 договору оренди землі, укладеного між сторонами, зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

У статті 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Колегія суддів зауважує, що на законодавчому рівні закріплено дві форми правочину: усна і письмова (частина перша статті 205 Цивільного кодексу України). Тому державна реєстрація не є різновидом форми правочину у її класичному розумінні.

Водночас, державна реєстрація договору (документа, яким вносяться зміни до договору) відповідно до частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України є складовою та завершальним етапом процедури його укладення, що передує набранню договором чинності, адже лише після державної реєстрації договору (якщо така реєстрація передбачена законом чи самим договором) сторони набувають прав і обов`язків за ним.

Тож державна реєстрація договору на рівні з його формою є одним із тих елементів, які обов`язково мають бути дотримані сторонами правочину при внесенні змін до нього. Саме такий підхід застосований законодавцем, наприклад, у частині другій статті 513 Цивільного кодексу України.

Такий висновок колегія суддів обґрунтовує тим, що додаткова угода за своєю юридичною природою є правочином, який вносить зміни до вже існуючого договору. За допомогою такого юридичного інструменту сторони можуть змінити свої попередні домовленості, які виражені й зафіксовані в умовах основного договору.

Тому колегія суддів висновує, що з огляду на те, що договір оренди землі відповідно до закону підлягав укладенню в письмовій формі з обов`язковим проведенням його державної реєстрації, то й додаткова угода, якою вносились зміни до істотних умов такого договору, з усією очевидністю та за аналогією закону (статті 18, 20 Закону № 161-XIV) теж мала бути укладена в письмовій формі й підлягала державній реєстрацій.

Інакше можлива ситуація, коли сторони уклали договір оренди землі й зареєстрували його у Державному реєстрі земель на одних умовах, а в подальшому шляхом укладення додаткової угоди без проведення державної реєстрації змінили його істотні умови, зокрема: строк дії договору оренди (у тому числі з порушенням установленого законом ліміту в 50 років), ставку орендної плати (що теж має обліковуватися податковими органами з огляду на подвійну правову природу орендної плати як договірного платежу й обов`язкового земельного податку) чи предмет договору (земельну ділянку), наприклад, у зв`язку із внесенням змін до її конфігурації / площі чи виділенням її в натурі на місцевості тощо.

За такого підходу відомості, зареєстровані в Державному реєстрі земель на підставі поданого державному реєстратору примірника основного (первісного) договору оренди землі, не відповідатимуть реальному стану правовідносин щодо оренди конкретної земельної ділянки, чим фактично нівелюватиметься значення державної реєстрації договору оренди землі, як обов`язкової умови для набрання ним чинності згідно зі статтями 18, 20 Закону № 161-XIV.

За змістом частин першої та третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо; зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

На переконання господарського апеляційного суду, з урахуванням характеру змін до договору оренди землі в частині такої істотної умови договору, як його ціна, строки, відповідальність такі зміни не можуть набрати чинності для його сторін у разі їх прийняття без дотримання тієї процедури, яка законом передбачена для первісної редакції договору оренди землі.

Повертаючись до питання практичної реалізації державної реєстрації змін до договору оренди землі в частині визначення ставки орендної плати, колегія суддів нагадує, що відповідно до частини другої статті 202 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі - Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Постановою № 1021 Кабінет Міністрів України затвердив, зокрема, Порядок ведення Книги записів (далі - Порядок), пунктом 1 якого (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що він визначає процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості, зокрема, про зареєстровані договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

За змістом пункту 16-1 Порядку державна реєстрація договору оренди земельної ділянки із земель державної та комунальної власності здійснюється одночасно із державною реєстрацією земельної ділянки. Державна реєстрація документа про зміни, внесені до договору оренди земельної ділянки, та відомостей про дострокове припинення його дії здійснюється після державної реєстрації договору, до якого вносяться зміни або який достроково припиняється.

Тож Порядком передбачена обов`язкова реєстрація документа про зміни до договору оренди земельної ділянки незалежно від того, які саме зміни вносяться. Таким документом у контексті справи, що переглядається, є додаткова угода від 01 серпня 2010 року.

Державна реєстрація договору/додаткової угоди здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Книги записів. Зміст цих відомостей визначено формами записів, які містяться в додатку до Порядку (далі - Додаток).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 791 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 і від 18 серпня 2010 року № 749 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073» Додаток викладено в новій редакції, відповідно до якої розділ 4 Книги записів, який називається Записи про державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, включає в себе такі форми записів:

- Запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки (далі - Запис 1);

- Запис про державну реєстрацію зміни / дострокового припинення дії договору оренди земельної ділянки (далі - Запис 2);

- Запис про державну реєстрацію договору суборенди земельної ділянки (її частини);

- Запис про державну реєстрацію зміни / дострокового припинення дії договору суборенди земельної ділянки (її частини).

Форма Запису 1 містить відомості про земельну ділянку, сторони договору (орендаря та орендодавця), про сам договір оренди земельної ділянки та про його державну реєстрацію, а також відомості про зміни, у яких зазначається дата та підстава їх внесення, суть змін, а також посада, підпис, прізвище та ініціали особи, яка внесла зміни).

Додатково до перелічених вище форма Запису 2 включає відомості про підставу змін / дострокового припинення дії договору оренди земельної ділянки (назва документа; найменування органу, яким прийнято документ; дата прийняття / підписання документа; номер документа; відомості про нотаріальне посвідчення [посвідчено / не посвідчено]; дата нотаріального посвідчення; номер запису в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; прізвище та ініціали нотаріуса, нотаріальний округ/найменування державної нотаріальної контори/державного нотаріального архіву); про державну реєстрацію зміни/дострокового припинення дії договору оренди земельної ділянки (дата державної реєстрації; реєстраційний номер; посада посадової особи, яка зареєструвала договір; підпис, прізвище та ініціали посадової особи, яка зареєструвала договір).

Тобто, чинний на момент підписання сторонами додаткової угоди Порядок передбачав обов`язкову державну реєстрацію змін з їх відображенням як у Записі 1, який ведеться щодо основного договору оренди землі, так і у Записі 2, у якому зазначаються всі зміни, що вносяться до нього.

Щодо реалізації відображення такої зміни на практиці (у відповідних формах запису), то, на переконання колегії суддів, відповідні зміни мали б бути внесені до графи «Суть змін» і викладені так: «зміна ставки орендної плати з 1 % від нормативної грошової оцінки землі до 4 % від нормативної грошової оцінки землі».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що додаткова угода до договору оренди землі, підписана сторонами до 01 січня 2013 року, набирає чинності для сторін договору не раніше здійснення її державної реєстрації, якщо сторони в тексті додаткової угоди не пов`язуватимуть момент набрання її чинності з подією, яка настане пізніше.

Традиційно державна реєстрація правочину розуміється як офіційне визнання та підтвердження державою факту вчинення правочину.

Якщо розглядати державну реєстрацію правочину як зовнішній адміністративний акт (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13), то її значення полягає в «убезпеченні» предмета правочину (як правило, нерухомого майна) і прав та інтересів його сторін від посягань сторонніх осіб, до відома яких у спосіб державної реєстрації правочину буде доведено інформацію щодо правового режиму відповідного майна.

У випадку ж, якщо державну реєстрацію правочину кваліфікувати як завершальний етап його укладення, який передує набранню договором чинності, то вона в цьому аспекті створює правові наслідки, насамперед, для його сторін, адже в разі, коли правочин підлягає державній реєстрації, права та обов`язки сторін виникають лише після її проведення.

Як зазначалося вище, в договорі оренди землі та, безумовно, в додатковій угоді до такого договору сторони мають право зазначати про момент початку перебігу та припинення його/її дії. Однак така домовленість сторін може встановлювати лише додаткові (більш жорсткі) вимоги до моменту набрання правочином чинності порівняно із загальними правилами, передбаченими Законом № 161-XIV.

Подібний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала в постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22.

Сторони не можуть відступити від обов`язкової вимоги щодо державної реєстрації правочину, якщо така вимога передбачена законом чи обумовлена необхідністю застосування його аналогії. Тому в додатковій угоді до договору оренди землі сторони не можуть визначити строк набрання нею чинності раніше, ніж проведення її державної реєстрації. В іншому разі застосовуються загальні правила, визначені Законом № 161-XIV.

У контексті обставин цієї справи колегія суддів врахувала, що в тексті додаткової угоди зазначено, що вона укладена у п`ятих примірниках, один з яких має знаходитися в органі, який здійснює державну реєстрацію договорів оренди землі.

У такий спосіб сторони погодили, що додаткова угода підлягає передачі на реєстрацію до уповноваженого органу, який до цього здійснював реєстрацію безпосередньо договору оренди землі. Передача цього документа до уповноваженого органу винятково на зберігання без проведення державної реєстрації змін до істотних умов договору була б позбавлена сенсу.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що сторони не подали додаткову угоду від 01 серпня 2010 року для її державної реєстрації, у зв`язку із чим умова договору про зміну ставки орендної плати з 3 % до 4 % від нормативної грошової оцінки землі не розпочала свою зобов`язальну дію.

Отже, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що сторони в додатковій угоді від 01 серпня 2010 року погодили розмір орендної ставки на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки землі, є неправомірним, оскільки судом помилково не досліджувалися обставини набрання чинності додатковою угодою від 01 серпня 2010 року в контексті проведення її державної реєстрації.

Підсумовуючи вищевикладене апеляційний суд зазначає, що нездійснення державної реєстрації додаткової угоди від 01 серпня 2010 року до укладеного сторонами договору оренди землі свідчить, що вона не набрала чинності для сторін, у зв`язку із чим права і обов`язки за додатковою угодою не виникли. Отже, ставка орендної плати, яка підлягала сплаті у спірний період, становила 3 % від нормативної грошової оцінки землі, оскільки, як вже зазначалося вище, за нормами чинного законодавства України, це є розмір, встановлений законом.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 року №925/457/23.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «Граніт, м. Біляївка Одеської області про обов`язкове здійснення державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, яка підписаної сторонами до 01 січня 2013 року, є доречними й такими, що спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої за її умовами заборгованості відповідача. При цьому, судова колегія відхиляє доводи позивача про те, що така реєстрація не була здійснена саме відповідачем, бо в незалежності від того, хто її не здійснив, це не змінює умову її нечинності для сторін спірного договору. Також, відхилені доводи відповідача стосовно дії умови договору в частині розміру, бо він не відповідає нормам чинного законодавства України і не може продовжуватися застосовуватися сторонами.

У зв`язку із вищевикладеним колегія суддів перевіривши надані позивачем розрахунки, а саме, суми основного боргу, 3% річних та інфляційні, вважає, що вони є невірними, з огляду на таке.

Так, як вбачається з повідомлення Державної служби України з питань геодезіїї, картографії та кадастру Дежгеокадастр від 13.01.2025 року №6-28-022-18/41-25 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить зокрема: 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь), 2023 рік - 1,051 (Зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Крім того, повідомлено, що витяги, які були та будуть сформовані автоматично програмним забезпеченням Державного земельного кадастру в період з 01 січня до 16 січня 2025 року, не містять коефіцієнтів індексації за 2024 рік, відповідно, значення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, зазначене в цих витягах, потребуватиме перерахунку із застосуванням коефіцієнта індексації за 2024 рік.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді Сектору № 1 відділу № 5 Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 19.12.2023 № 3440/340-23 сектором були сформовані витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га, а саме у 2021 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 1116105,69 грн; у 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 1227763,33 грн; у 2023 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1411927,83 грн. На земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га Сектором були сформовані витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки: у 2021 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 503070,01 грн; у 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 553398,36 грн; у 2023 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 636408,12 грн. Також, сектор додатково повідомив Вигодянську сілсььку раду, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2011, 2012,2013 1,0; 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433; 2016 рік 1,06; 2017, 2018, 2019, 2020 1,0; 2021 1,1; 2022 1,15.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 та Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказали, що як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

При цьому законодавство не обмежує можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру. Належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при здійсненні позивачем розрахунку суми заборгованості за вищезазначені земельні ділянки останнім було взято до уваги нормативну грошову оцінку за 2024 рік, проте апеляційний господарський суд вважає, що позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено належними та допустимими доказами суму нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га у розмірі 1483936,15 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га, в якій взагалі не містяться відомості щодо нормативно грошової оцінки за 2024, але нараховано щорічну оренду плату у розмірі 2229 грн.55 коп.

З огляду на викладене колегія суддів здійснивши власний розрахунок вважає, що заборгованість за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га складає 102 433 грн 38 коп., за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га складає 46 166 грн 38 коп., виходячи з такого.

Розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га з 01.02.2021 по 31.12.2023.

503070,01*1,1*3% / 12*11=15 218 грн -4497 грн 31 коп. (сплачена сума), сума боргу з 01.02.2021 до 31.12.2021 року складає 10 720 грн 69 коп.

553398,36*1,15*3% =19 092 грн 25 коп., сума боргу з 01.01.2022 до 31.12.2022 року складає 19 720 грн 25 коп.

636408,12*1,051*3%=20 066-3712 грн 50 коп. (сплачена сума), сума боргу з 01.01.2023 до 31.12.2023 складає 16 353 грн 44 коп.

Розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га з 01.02.2021 по 31.12.2023.

1116105,69*1,1*3% / 12*11=33762 грн 19 коп-9 977 грн 69 коп. (сплачена сума), сума боргу з 01.02.2021 до 31.12.2021 року складає 23 784 грн 50 коп.

1227763,33*1,15*3% =42 357 грн 83 коп., сума боргу з 01.01.2022 до 31.12.2022 року складає 42 357 грн 83 коп.

1411927,83*1,051*3%=44 518 грн 08 коп-8 236 грн 50 коп. (сплачена сума), сума боргу з 01.01.2023 до 31.12.2023 складає 36 281 грн 58 коп.

Отже, доведеними та обґрунтованими є вимоги про стягнення основного боргу з відповідача на користь позивача в сумі 148 600 грн 29 коп., які і належать до задоволення з відмовою в іншій частині в зв`язку з недоведеністю.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Так, за змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Отже, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає, що стягненню підлягають з відповідача на користь позивача інфляційні в розмірі 14 048 грн.17 коп. ( за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 ), 3% річних у розмірі 3 892 грн 93 коп. ( за період за період з 01.01.2022 по 31.12.2023), виходячи з такого.

Розрахунок інфляційних витрат на суму боргу за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.

Період прострочення №1]: 01.01.2022 - 31.12.2022.

[Сума заборгованості] = 10720.69 грн.

[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: січ. 2022 = 101.3 лют. 2022 = 101.6 бер. 2022 = 104.5 квіт. 2022 = 103.1 трав. 2022 = 102.7 черв. 2022 = 103.1 лип. 2022 = 100.7 серп. 2022 = 101.1 вер. 2022 = 101.9 жовт. 2022 = 102.5 лист. 2022 = 100.7 груд. 2022 = 100.7;

[Сукупний індекс інфляції] = 101.3:100 (січ. 2022) * 101.6:100 (лют. 2022) * 104.5:100 (бер. 2022) * 103.1:100 (квіт. 2022) * 102.7:100 (трав. 2022) * 103.1:100 (черв. 2022) * 100.7:100 (лип. 2022) * 101.1:100 (серп. 2022) * 101.9:100 (вер. 2022) * 102.5:100 (жовт. 2022) * 100.7:100 (лист. 2022) * 100.7:100 (груд. 2022) = 1.26603244.

[Інфляційне нарахування] = 10720.69 * 1.26603244 -10720.69 = 2852.05 грн.

[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 10720.69 * 1.26603244 = 13572.74 грн.

ПІДСУМОК:

[Інфляційні нарахування] = 2852.05 грн.

[Ціна позову] = 10720.69 грн. + 2852.05 грн. = 13572.74 грн.

[Період прострочення №1]: 01.01.2023 - 31.12.2023.

[Сума заборгованості] = 29812.94 грн.

[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: січ. 2023 = 100.8 лют. 2023 = 100.7 бер. 2023 = 101.5 квіт. 2023 = 100.2 трав. 2023 = 100.5 черв. 2023 = 100.8 лип. 2023 = 99.4 серп. 2023 = 98.6 вер. 2023 = 100.5 жовт. 2023 = 100.8 лист. 2023 = 100.5 груд. 2023 = 100.7;

[Сукупний індекс інфляції] = 100.8:100 (січ. 2023) * 100.7:100 (лют. 2023) * 101.5:100 (бер. 2023) * 100.2:100 (квіт. 2023) * 100.5:100 (трав. 2023) * 100.8:100 (черв. 2023) * 99.4:100 (лип. 2023) * 98.6:100 (серп. 2023) * 100.5:100 (вер. 2023) * 100.8:100 (жовт. 2023) * 100.5:100 (лист. 2023) * 100.7:100 (груд. 2023) = 1.05083804.

[Інфляційне нарахування] = 29812.94 * 1.05083804 -29812.94 = 1515.63 грн.

[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 29812.94 * 1.05083804 = 31328.57 грн.

ПІДСУМОК:

[Інфляційні нарахування] = 1515.63 грн.

[Ціна позову] = 29812.94 грн. + 1515.63 грн. = 31328.57 грн.

Розрахунок 3 % річних на суму боргу за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0133 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.

[Період прострочення №1]: 01.01.2022 - 31.12.2022.

[Сума заборгованості] = 10720.69 грн.

[% річних за договором] = 3.00

[Кількість днів прострочення] = 364.

[Сума санкції] = 10720.69*3/100/365*364 = 320.74 грн.

ПІДСУМОК:

[Сума санкції іншого % річних за договором] = 320.74 грн.

[Ціна позову] = 10720.69 грн. + 320.74 грн. = 11041.43 грн.

Період прострочення №1]: 01.01.2023 - 31.12.2023.

[Сума заборгованості] = 29812.94 грн.

[% річних за договором] = 3.00

[Кількість днів прострочення] = 364.

[Сума санкції] = 29812.94*3/100/365*364 = 891.94 грн.

ПІДСУМОК:

[Сума санкції іншого % річних за договором] = 891.94 грн.

[Ціна позову] = 29812.94 грн. + 891.94 грн. = 30704.88 грн.

Розрахунок інфляційних витрат на суму боргу за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.

[Період прострочення №1]: 01.01.2022 - 31.12.2022.

[Сума заборгованості] = 23754.50 грн.

[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: січ. 2022 = 101.3 лют. 2022 = 101.6 бер. 2022 = 104.5 квіт. 2022 = 103.1 трав. 2022 = 102.7 черв. 2022 = 103.1 лип. 2022 = 100.7 серп. 2022 = 101.1 вер. 2022 = 101.9 жовт. 2022 = 102.5 лист. 2022 = 100.7 груд. 2022 = 100.7;

[Сукупний індекс інфляції] = 101.3:100 (січ. 2022) * 101.6:100 (лют. 2022) * 104.5:100 (бер. 2022) * 103.1:100 (квіт. 2022) * 102.7:100 (трав. 2022) * 103.1:100 (черв. 2022) * 100.7:100 (лип. 2022) * 101.1:100 (серп. 2022) * 101.9:100 (вер. 2022) * 102.5:100 (жовт. 2022) * 100.7:100 (лист. 2022) * 100.7:100 (груд. 2022) = 1.26603244.

[Інфляційне нарахування] = 23754.50 * 1.26603244 -23754.50 = 6319.47 грн.

[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 23754.50 * 1.26603244 = 30073.97 грн.

ПІДСУМОК:

[Інфляційні нарахування] = 6319.47 грн.

[Ціна позову] = 23754.50 грн. + 6319.47 грн. = 30073.97 грн.

[Період прострочення №1]: 01.01.2023 - 31.12.2023.

[Сума заборгованості] = 66112.33 грн.

[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: січ. 2023 = 100.8 лют. 2023 = 100.7 бер. 2023 = 101.5 квіт. 2023 = 100.2 трав. 2023 = 100.5 черв. 2023 = 100.8 лип. 2023 = 99.4 серп. 2023 = 98.6 вер. 2023 = 100.5 жовт. 2023 = 100.8 лист. 2023 = 100.5 груд. 2023 = 100.7;

[Сукупний індекс інфляції] = 100.8:100 (січ. 2023) * 100.7:100 (лют. 2023) * 101.5:100 (бер. 2023) * 100.2:100 (квіт. 2023) * 100.5:100 (трав. 2023) * 100.8:100 (черв. 2023) * 99.4:100 (лип. 2023) * 98.6:100 (серп. 2023) * 100.5:100 (вер. 2023) * 100.8:100 (жовт. 2023) * 100.5:100 (лист. 2023) * 100.7:100 (груд. 2023) = 1.05083804.

[Інфляційне нарахування] = 66112.33 * 1.05083804 -66112.33 = 3361.02 грн.

[Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції] = 66112.33 * 1.05083804 = 69473.35 грн.

ПІДСУМОК:

[Інфляційні нарахування] = 3361.02 грн.

[Ціна позову] = 66112.33 грн. + 3361.02 грн. = 69473.35 грн.

Розрахунок 3 % річних на суму боргу за земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0132 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.

[Період прострочення №1]: 01.01.2022 - 31.12.2022.

[Сума заборгованості] = 23754.50 грн.

[% річних за договором] = 3.00

[Кількість днів прострочення] = 364.

[Сума санкції] = 23754.50*3/100/365*364 = 710.68 грн.

ПІДСУМОК:

[Сума санкції іншого % річних за договором] = 710.68 грн.

[Ціна позову] = 23754.50 грн. + 710.68 грн. = 24465.18 грн.

[Період прострочення №1]: 01.01.2023 - 31.12.2023.

[Сума заборгованості] = 66112.33 грн.

[% річних за договором] = 3.00

[Кількість днів прострочення] = 364.

[Сума санкції] = 66112.33*3/100/365*364 = 1977.94 грн.

ПІДСУМОК:

[Сума санкції іншого % річних за договором] = 1977.94 грн.

[Ціна позову] = 66112.33 грн. + 1977.94 грн. = 68090.27 грн.

Отже, у зв`язку із вищезазначеним колегія суддів, здійснивши власні розрахунки, вважає, що правомірним до стягнення з Приватного підприємства «Граніт», м.Біляєвка, Одеської області, на свою користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області є грошові кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га у загальному розмірі 166 541 грн.39 коп., тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Щодо позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області про розірвання договір оренди землі від 18.04.2007 року, укладеного між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та Приватним підприємством «Граніт», м. Біляївка Одеської області, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.

Водночас, у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 484/301/18 за наслідками аналізу положень статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України, зроблено висновок, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Поряд з цим колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/391/23, аналізувалось співвідношення загальних та спеціальних норм у вирішенні питання про розірвання договору оренди землі, досліджувалось питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того, щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як "систематичність" та "несплату", зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Щодо поняття "несплата", вжите у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття "несплата" та "недоплата" не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова "несплата", можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто, неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 Цивільного кодексу України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Досліджуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.04.2025 року №916/518/18 ).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 Цивільного кодексу України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 Цивільного кодексу України. Відповідно, істотність за абзацом другим частини другої статті 651 Цивільного кодексу України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі, якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто, орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а загальне правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України - у разі істотності порушення договору іншою стороною.

Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Натомість у разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі, виходячи з балансу інтересів обох сторін.

Оцінка оплати заборгованості з орендної плати після пред`явлення позову про розірвання договору оренди землі з підстави систематичної несплати орендної плати.

Одночасно Велика Палата Верховного Суду зауважила про те, що факт погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позову про розірвання договору оренди.

Сплата орендарем заборгованості з орендної плати має правове значення, якщо до моменту сплати заборгованості орендодавець звернувся з позовом про стягнення такої заборгованості. Водночас подальше погашення заборгованості - невчасно сплаченої орендної плати не спростовує факт несплати орендарем орендної плати та не впливає на можливість пред`явлення і задоволення судом позову про розірвання договору.

Отже, той факт, що на момент розгляду справи орендар погасив заборгованість за орендною платою, не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору як на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати).

На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у контексті частини другої статті 651 Цивільного кодексу України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості. У пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати.

Відтак, колегія суддів зазначає, що у разі неодноразової (два та більше випадків) повної несплати орендарем орендної плати, наявні підстави для розірвання договору оренди на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, при цьому, така несплата є самостійною підставою для розірвання договору.

Натомість у випадку часткової сплати орендної плати (у розмірі, меншому за визначений умовами договору оренди землі), підлягають застосуванню положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. У цьому контексті підлягає дослідженню питання істотності порушення умов договору іншою стороною, що потребує належної оцінки відповідно до положень договору оренди та обставин, пов`язаних з такою несплатою.

За встановленими у справі обставинами встановлено, що Приватним підприємством «Граніт», м.Біляєвка, Одеського району відбувалось неодноразове (два і більше випадків) порушення обов`язку зі сплати орендної плати, сума боргу є значною, систематичне істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі доведено позивачем належними та допустимими доказами у справі, що відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України та частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання договору оренди. Протилежне не доведено відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору оренди відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які підлягали застосуванню і рішення суду в цій частині не підлягає скасуванню.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області в частині стягнення з відповідача на свою користь пені у розмірі 294 271 грн 62 коп. колегія суддів колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Так, 01.08.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою внесені наступні зміни до Договору оренди землі від 18.04.2007 року, а саме: п. 3.1.1., 2.3. договору викладено в такій редакції: у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Проте, як вже постановою зазначалось вище, оскільки сторони не подали додаткову угоду від 01 серпня 2010 року для її державної реєстрації, умова договору про справлення пені у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення не розпочала свою зобов`язальну дію.

Отже, колегія суддів зазначає, що нездійснення державної реєстрації додаткової угоди від 01 серпня 2010 року до укладеного сторонами договору оренди землі свідчить, що вона не набрала чинності для сторін, у зв`язку із чим права і обов`язки за додатковою угодою не виникли, а за договором в цій частині не змінилися.

У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів зазначає про помилковість та недоведеність як позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області в частині стягнення з відповідача на свою користь пені у розмірі 294 271 грн 62 коп. так і їх часткового задоволення судом першої інстанції, оскільки останні підлягають відмові в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставини того, що підлягає до стягнення з відповідача на його користь заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0132 площею 0,2578 га та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0133 площею 0,1162 га у загальному розмірі 148 600 грн 29 коп. є такими, що відповідають таким стандартам. В іншій частині позовних вимог про стягнення грошових коштів суд слід відмовити, оскільки позивачем у даному випадку ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не доведено наявності правових підстав для задоволення його позовних вимог у зазначеному ним розмірі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлена часткова невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам даної справи, невірне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав в даному випадку для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 193 872 грн 49 коп., пені у розмірі 35 139 грн 85 коп., 3% річних у розмірі 5 507 грн 92 коп., та інфляційних втрат у розмірі 20 272 грн 40 коп. та дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Граніт» на рішення Господарського суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року по справі №916/774/24 потребує часткового задоволення, апеляційна скарга Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області не потребує задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року у справі №916/774/24, слід скасувати в частині стягнення грошових коштів у загальному розмірі 254 792 грн 66 коп. з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області до Приватного підприємства «Граніт», м. Біляївка, Одеської області про стягнення основного боргу у сумі 148 600 грн. 29 коп., інфляційні в розмірі 14 048 грн.17 коп., 3% річних у розмірі 3 892 грн. 93 коп., з відмовою у стягненні суми основного боргу у розмірі 45 272 грн 20 коп., інфляційних у розмірі 6 224 грн 23 коп., 3 % річних у розмірі 1614 грн 99 коп., пені у розмірі 294 271 грн 62 коп., залишивши без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині.

Керуючись ст.240, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 року у справі №916/774/24 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного підприємство «Граніт», м. Біляївка, Одеської на рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 року у справі №916/774/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 року у справі №916/774/24 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі № 916/774/24 наступним чином:

«Позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області (67620, Одеської області, Одеського району, с. Вигода, вул. Нова, 33-а,) до Приватного підприємства «Граніт» (67600, Одеської області, Одеського району, м. Біляївка, вул. Івана Франка, 50, ) про розірвання договору оренди землі та стягнення 571 051 грн 37 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Граніт» (67600, Одеської області, Одеського району, м. Біляївка, вул. Івана Франка, 50, ) на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області (67620, Одеської області, Одеського району, с. Вигода, вул. Нова, 33-а, ) основний борг у сумі 148 600 грн. 29 коп., інфляційні в розмірі 14 048 грн.17 коп., 3% річних у розмірі 3 892 грн. 93 коп.

Розірвати договір оренди землі від 18.04.2007, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області (67620, Одеської області, Одеського району, с. Вигода, вул. Нова, 33-а,) та Приватним підприємством «Граніт» (67600, Одеської області, Одеського району, м. Біляївка, вул. Івана Франка, 50, ).

Відмовити у задоволенні позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області до Приватного підприємства «Граніт», м. Біляєвка Одеської області про стягнення суми основного боргу у розмірі 45 272 грн 20 коп., інфляційних у розмірі 6 224 грн 23 коп., 3 % річних у розмірі 1 614 грн 99 коп., пені у розмірі 294 271 грн 62 коп.».

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі № 916/774/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 19.05.2025 року.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький