ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 Справа № 914/661/25

За позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чернянського Василя Івановича, м. Турка,

про зобов`язання повернути орендоване майно

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Амбіцької І.О.

Представники учасників справи:

від позивача: Озимко Оксана Михайлівна представник;

від відповідача: не з`явився.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось в Господарський суд Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чернянського Василя Івановича про зобов`язання повернути орендоване майно.

Ухвалою суду від 13.03.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 14.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 підготовче судове засідання відкладено на 12.05.2025.

Ухвалою суду від 12.05.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті 26.05.2025.

У судове засідання, яке відбулося 26.05.2025, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

У судове засідання 26.05.2025 представник відповідача повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, конверти з ухвалами суду із повідомленням про час та місце розгляду справи, які були скеровані на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відділенням поштового зв`язку на адресу суду не повернуто.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 26.05.2025 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось в Господарський суд Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чернянського Василя Івановича про зобов`язання повернути орендоване майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04.06.2021 та з врахуванням додаткової угоди від 29.11.2023 № 1 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна.

Строк дії договору оренди визначений пунктом 11.1 договору оренди та закінчився 30.05.2024, з огляду на це, позивачем прийнято рішення про припинення договірних відносин після закінчення строку дії договору оренди.

Листом від 15.03.2024 № н-10/44 2 позивачем повідомлено орендаря про відмову в продовженні терміну дії договору з 31.05.2024, проте незважаючи на закінчення строку дії договору оренди, не укладення сторонами додаткової угоди до договору, відповідач і надалі безпідставно використовує майно АТ «Укрзалізниця» з метою ведення підприємницької діяльності, чим, на думку позивача, порушує пункти 2.4, 2.6 договору.

Оскільки орендар не виконує обов`язку повернути об`єкт оренди після закінчення строку договору оренди, що і стало підставою для звернення орендодавця до суду з цим позовом про зобов`язання звільнити об`єкт оренди та передати майно по акту приймання-передачі.

Позиція відповідача.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду по суті позову не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів повернення балансоутримувачу нежитлового приміщення, що було предметом договору оренди, не надав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи із таких мотивів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що 04.06.2021 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Чернянським Василем Івановичем (далі- орендар/відповідач) (при спільному згадуванні сторони) укладено договір оренди нерухомого майна від 04.06.2021 № БМЕС-01/111-ВУМ (надалі договір оренди), а саме: частину асфальтованого покриття площею 30 кв. м, що розташована за адресою: вул. Вокзальна,7, с. Сянки, Турківський район, Львівська область, загальною площею 880 кв.м. (далі орендоване майно).

Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 12.10.2023 № 382 «Про передачу майна регіональній філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця», зазначене вище нерухоме майно передане на баланс регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі- позивач/орендодавець) станом на 01.11.2023, яка діє від імені та в інтересах позивача відповідно до Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

У зв`язку з переданням орендованого майна до балансоутримувача регіональної філії «Львівська залізниця» сторонами договору оренди укладено додаткову угоду від 29.11.2023 № 1 до договору оренди.

Строк дії договору оренди визначений пунктом 11.1 договору оренди і закінчився 30.05.2024.

Згідно із ч. 2 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу (приватизації) об`єкта оренди;

- ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря;

- загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Відповідно до п. 11.10 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов не менше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, про що сторони укладають додаткову угоду до договору.

Судом встановлено, що орендар звернувся із заявою від 20.02.2024 до регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» щодо продовження терміну дії договору оренди, яка отримана позивачем 26.02.2024 № Н-33/204.

Балансоутримувачем майна проведено обстеження та надано фото розміщення на об`єкті оренди тимчасової споруди, яка встановлена орендарем і використовується ним для ведення підприємницької діяльності.

Орендодавцем прийнято рішення про припинення договірних відносин після закінчення строку дії договору оренди і листом від 15.03.2024 № н-10/442 повідомлено орендаря про відмову в продовженні терміну дії договору з 31.05.2024.

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що з огляду на те, що підстава, на якій відповідач користувався майном відпала у зв`язку з закінченням дії договору оренди, не передання відповідачем майна, яке належить позивачеві, створює орендодавцю перешкоди в реалізації своїх повноважень на розпорядження та користування згаданим майном.

Відповідно до п. 2.6 договору оренди, орендар зобов`язаний повернути та звільнити майно від будь-яких власних речей, що перешкоджатимуть орендодавцю у подальшій реалізації свого права на майно не пізніше останнього строку (терміну) дії цього договору оренди.

Майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця та скріплення печатками (у разі наявності) п. 2.5. договору.

Незважаючи на закінчення строку дії договору оренди, не укладення сторонами додаткової угоди до договору, відповідач і надалі безпідставно використовує майно АТ «Укрзалізниця» з метою ведення підприємницької діяльності, чим порушує вимоги ст. 785 ЦК України та пункти 2.4, 2.6 договору.

Позивач вдруге листом від 23.12.2024 № Н-10/1995 звернувся до відповідача стосовно звільнення орендованого майна, однак такий лист залишився без відповіді відповідача.

Відповідно до п. 8.7 договору оренди у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна у строки відповідно до умов договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення майна.

Зважаючи на наявні порушення умов договору оренди, користування майном без правової підстави та неповернення орендованого майна за відповідним актом прийому-передачі, відповідач здійснює оплату неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення майна.

Частиною першою ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідачем здійснюється оплата рахунків, що йому виставлялись позивачем для сплати неустойки при неправомірному користуванні майном.

Згідно з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 19.04.2021 № 910/11131/19 правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору, невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відповідно до ч. 4. ст. 284 ГК України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отримання відповідачем листа-заяви від 15.03.2024№ Н-10/442 про розірвання договору оренди і необхідність передання майна за актом прийому-передачі (відповідні примірники додавались до листа відповідачу) підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого долучено до матеріалів справи.

В подальшому позивач також неодноразово скеровував відповідачу листи про необхідність звільнення орендованого майна у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди, зокрема електронним способом лист від 23.12.2024 № Н-10/1995, лист від 05.03.2025 № Н-10/494, який також надіслано через Укрпошту і отримано відповідачем згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на встановлені судом обставини припинення договору оренди та неповернення орендарем орендованого майна, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди та повернути по акту приймання-передачі об`єкта оренди є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 124, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Чернянського Василя Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звільнити та повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (03680, м. Київ, вул Єжи Гедройця, 5, ) по Акту приймання-передачі орендоване нерухоме майно: частину асфальтованого покриття площею 30 кв. м, що розташована за адресою: вул. Вокзальна, 7, с. Сянки, Турківський район, Львівська область, загальною площею 880 кв.м.

3. Стягнути з фізичної особи підприємця Чернянського Василя Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (03680, м. Київ, вул Єжи Гедройця, 5, ) 3 028, 00 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 29 травня 2025 року.

Суддя Манюк П.Т.