ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. Справа №926/2973/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

За участю учасників у справі:

ОСОБА_1 боржник;

Вікнянська Т.В. арбітражна керуюча;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. ЗАГС №01-05/731/25 від 17.03.2025)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 04.03.2025 (повна ухвала - 10.03.2025, суддя Дутка В.В.)

у справі №926/2973/24

за заявою боржника ОСОБА_1 , м. Чернівці

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Чернівецької області від 19.12.2024 відкрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , ввів процедуру реструктуризації боргів боржника, призначив керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражну керуючу Вікнянську Тетяну Василівну, попереднє засідання призначив на 04.02.2025.

Здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 .

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 04.03.2025 припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражної керуючої Вікнянської Т.В., скасував мораторій на задоволення вимог кредиторів і закрив провадження у справі №926/2973/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Суд вказав, що оскільки боржник у поданих та у виправлених деклараціях не вказав інформацію про: відкриті банківські рахунки та залишки коштів на них; наявність земельної ділянки, зареєстрованої на нього; майно та доходи членів своєї сім`ї, включаючи матір і дружину, які є поручителями чи співвласниками майна; свої грошові зобов`язання в сумі понад 2 млн грн, то суд позбавлений можливості вчинити усі передбачені Кодексом України з процедур банкрутства заходи.

Відтак дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, адже поведінка боржника свідчить про невідповідність його процесуальної поведінки критерію «добросовісності», який є визначальним при вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 04.03.2025, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи та зроблено помилкові висновки.

Так, закриваючи провадження у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про подання боржником неповної та недостовірної інформації у поданих деклараціях. Водночас апелянт вважає ці висновки необґрунтованими та такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Зокрема, він зазначає, що виявлені залишки коштів на рахунках в АТ «Укрексімбанк» у розмірі 532,31 грн не мають істотного значення для оцінки платоспроможності боржника, оскільки ці рахунки не є поточними або депозитними, а були відкриті банком ще у 2007 році для обслуговування кредитних операцій. Крім того, у відповідь на запити до податкового органу отримано офіційне підтвердження наявності лише одного банківського рахунку в АТ «Укрінбанк», що, на думку апелянта, свідчить про відсутність умислу приховати інформацію.

Щодо не задекларованої земельної ділянки в селі Давидівці площею 0,4617 га, апелянт стверджує, що така ділянка йому не належить, а помилкова адреса в інформації Держгеокадастру є наслідком технічної описки. Зазначений кадастровий номер відповідає земельній ділянці іншою за адресою, де розташована котельня, що перебуває в іпотеці та відображена в декларації.

Покликається на те, що усі об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності боржника та членів його сім`ї, у тому числі житловий будинок, земельні ділянки та котельня, задекларовані належним чином та включені до плану реструктуризації боргів. За твердженням апелянта, поділ майна між ним та цивільною дружиною відбувся на підставі судового рішення, однак це не впливає на обсяг активів, оскільки все майно перебуває в іпотеці та підлягає однаковому правовому режиму.

Апелянт також заперечує висновки суду щодо не зазначеного грошового зобов`язання у сумі 2 152 103,61 грн, вказуючи, що зазначене зобов`язання відображено у заяві про відкриття провадження та у плані реструктуризації. Його відсутність у декларації не може бути підставою для визнання всіх наданих даних недостовірними.

Крім того, апелянт не погоджується з аргументами суду стосовно необхідності перевірки інформації про перетин державного кордону його дружиною. Зазначає, що перетини відбувались дружиною через пішохідний перехід або пасажир автомобілів, оскільки місцем постійного проживання її та ОСОБА_1 є прикордонна зона у безпосередній близькості до державного кордону, через який майже щоденно здійснюють переходи усі мешканці населених пунктів з метою купівлі-продажу товарів повсякденного вжитку і таке є поширеною та звичною практикою. Більше того, згідно з офіційною інформацією МВС, за ОСОБА_2 зареєстрований лише один автомобіль, який був задекларований, інших транспортних засобів вона не має.

Також апелянт не погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності у деклараціях даних про поручителя матір боржника. Зазначає, що вона не є членом його сім`ї у розумінні законодавства, проживає окремо, не веде спільного побуту з боржником і не має з ним фінансових зв`язків. У власності матері обліковується лише квартири, іншого майна за нею не зареєстровано, а провадження у справі про її неплатоспроможність завершено з реалізацією усіх наявних у неї активів.

На переконання апелянта, всі подані ним декларації містять повну та достовірну інформацію, а його дії як боржника були добросовісними. Тому закриття провадження є передчасним і позбавляє як самого боржника можливості відновити платоспроможність, так і кредиторів реалізувати свої права шляхом виконання затвердженого плану реструктуризації боргів.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв, в порядку ст.207 ГПК України, учасники у справі не подавали.

Присутні у судовому засіданні боржник та арбітражна керуюча виклали свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників у справі, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

В преамбулі КУзПБ закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

За цим підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства "Відновлення платоспроможності фізичних осіб" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

З наведеного слідує, що процедура неплатоспроможності фізичних осіб була введена законодавцем як інструмент виходу правовим способом зі скрутного фінансового становища для приватних осіб, а саме задля звільнення від боргів та відновлення платоспроможності.

Особливості застосування процедури банкрутства до боржника фізичної особи передбачено Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Таким чином, КУзПБ запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності.

За змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Як вбачається із приписів п. 11 ч. 3, 5 ст. 116 КУзПБ, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається, у тому числі, декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.

Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

Частиною 2 ст. 6 КУзПБ визначено, що до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури, як реструктуризація боргів боржника та погашення боргів боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд, серед іншого, зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.

Реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника (ст. 1 КУзПБ).

Отже, ця судова процедура є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

Тому до боржника - фізичної особи, КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:

- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (п. 3 ч. 2 ст. 116 КУзПБ), отже, обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;

- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4 -11 ч. 3 ст. 116 КУзПБ), а також у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;

- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (ч. 4 ст. 116, ч. 7 ст. 126 КУзПБ);

- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (ст. 125 КУзПБ);

- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (ч. 1 ст. 128 КУзПБ).

Також, КУзПБ задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, передбачено:

- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 ч. 4 ст. 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених ч. 7 ст. 123 КУзПБ;

- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 ч. 7 ст. 123 КУзПБ);

- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо: порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству, боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з ч. 3 ст. 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 ч. 8 ст. 126 КУзПБ);

- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (ч. 11 ст. 126 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Задля ефективної реалізації боржником цього права КУзПБ передбачає участь арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність фізичної особи, залежно від судової процедури - як керуючого реструктуризацією боргів або керуючого реалізацією майна боржника.

Поряд із загальним правовим статусом арбітражного керуючого, закріпленим у ст. 12 КУзПБ, деякі його аспекти у справах про неплатоспроможність фізичних осіб конкретизовано ст. 114 КУзПБ, а особливості механізму реалізації - у інших нормах Книги четвертої цього Кодексу.

За статтею 114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи користується всіма правами арбітражного керуючого відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати інформацію і документи, що містять конфіденційну інформацію та/або банківську таємницю; здійснювати огляд майна боржника.

Керуючий реструктуризацією зобов`язаний у найкоротший строк перевірити майновий стан боржника, серед іншого виконати вказівки суду чи зборів кредиторів щодо додаткової перевірки конкретних фактів приховування боржником майна чи відомостей його декларації, а також забезпечити збирання та аналіз інформації, витребуваної судом відповідно до пунктів 9 - 11 ч. ст. 119 КУзПБ при відкритті провадження у справі.

Своєчасне та належне виконання керуючим реструктуризацією завдань з перевірки майнового стану боржника є запорукою адекватної оцінки стану неплатоспроможності боржника та його можливостей погасити борг, відтак сприятиме досягненню компромісу при узгодженні сторонами плану реструктуризації боргів.

Порядок та наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи визначені ст. 116, 120 КУзПБ, за змістом яких визначено порядок дій та перелік документів і відомостей, необхідних для подання заявником при зверненні до суду разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а також визначено наслідки відкриття провадження як безпосередньо для боржника, так і для його кредиторів.

Системний аналіз положень ст. 116 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що одним з документів, який заявник обов`язково повинен додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є декларація про майновий стан боржника за три роки (кожен окремо), які передували зверненню заявника до суду з відповідною заявою. Така декларація подається за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, та повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї.

Водночас положеннями ст. 116 КУзПБ визначено перелік осіб - членів сім`ї боржника, до яких законодавець з метою реалізації положень КУзПБ щодо відновлення платоспроможності боржника відніс осіб, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їх дітей, у тому числі повнолітніх, батьків, осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інших осіб, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Судове тлумачення ч. 5 ст. 116 КУзПБ, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, а тому доводи апелянта в частині того, що відомості про матір не вказані ним в декларації з огляду на відсутність факту спільного проживання є безпідставними.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про надання не повної інформації про членів сім`ї боржника, вказав що у деклараціях відсутні дані про поручителя матір боржника.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги обставини щодо того, що в межах розгляду справи №926/211-б/2011 Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 28.06.2023 завершив процедуру погашення боргів та закрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 .

Суд встановив, що під час ліквідаційної процедури реалізовано все виявлене майно банкрута ОСОБА_3 , окрім належної їй квартири як єдиного житла боржника. Отримані від реалізації майна кошти використані на погашення витрат ліквідаційної процедури, відшкодування витрат і виплату грошових винагород ліквідаторам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , виплату заробітної плати працівникам банкрута і часткове задоволення вимог кредиторів. Для повного погашення кредиторських вимог майна банкрута не вистачило.

Таким чином, з наданих боржником документів вбачається, що у власності матері обліковується лише квартири, а іншого майна за нею не зареєстровано.

Також колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд не встановив, що у власності матері боржника перебуває майно, яке б належало протягом останніх 3 років боржнику і яке він відчужив на користь матері з метою уникнення використання такого для погашення вимог кредиторів. Відтак суд не встановив, що не зазначення у поданих боржником деклараціях інформації про матір здійснено на шкоду кредиторам та з метою приховування майна.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема, шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів. Тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ, встановлення судом обставин щодо надання боржником у декларації про майновий стан неповної та/або недостовірної інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації та ненадання суду виправленої декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї, є підставою для прийняття судом рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи.

Відтак, з метою повного та всебічного дослідження, інформація у декларації про майновий стан боржника у провадженні про неплатоспроможність фізичної особи повинна бути повною, достовірною та обґрунтованою, оскільки закриття судом провадження у справі на підставі п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ може призвести до негативного наслідку у вигляді обмеження господарського суду протягом одного року з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність з підстав, визначених цією частиною, на відкриття провадження у новій справі про неплатоспроможність щодо того самого боржника.

Аналіз п. 11 ч. 3 ст. 116, п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме:

- боржник подає суду декларації;

- керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту;

- отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.

При цьому, нормами КУзПБ не передбачено здійснення перевірки керуючим реструктуризацією виправленої декларації, тому зазначена в ній інформація підлягає оцінці судом та використанню при подальшому розгляді справи.

Отже, законодавцем встановлено чітку, вичерпну послідовність дій як керуючого реструктуризацією при перевірці декларацій, так і боржника при виправленні та поданні до суду вказаних декларацій.

Матеріалами справи підтверджується, що керуючою реструктуризацією Вікнянською Т.В. 29.01.2025 складено звіт про результати перевірки декларації боржника, з якого вбачається, що інформація викладена у деклараціях боржника ОСОБА_1 відповідає дійсності.

Суд першої інстанції зазначив, що не встановлення арбітражним керуючим недоліків у поданих деклараціях, не перешкоджає суду здійснити відповідну оцінку самостійно. Також суд вказав, що при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник подав декларації про майновий стан боржника за 2021, 2022, 2023 роки та станом на 01.10.2024, які датовані 14.11.2024. У поданих деклараціях боржник вказав, що засвідчує достовірність та повноту зазначених у деклараціях відомостей.

Надаючи оцінку поданим деклараціям та наявним в матеріалах справи доказам, суд першої інстанції встановив, що у деклараціях боржником не зазначено дані про наявність земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0338, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, з відповіді ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області від 14.01.2025 на запит арбітражного керуючого Вікнянської Т.В., який долучено до звіту про перевірку декларацій, вбачається, що за боржником зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,4617 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що в деклараціях про майновий стан боржник вказав про наявність у власності земельної ділянки, зокрема за кадастровим номером :01:002:0338, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначена боржником земельна ділянка є тою, на якій розташована будівля котельні і саме ця земельна ділянка перебуває в іпотеці. Інформація про цю ділянку відображена у поданих боржником деклараціях

Таким чином, у довідці ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області від 14.01.2025 допущена помилка при зазначені адреси земельної ділянки, яка належить боржнику, адже земельна ділянка з одним і тим же кадастровим номером, однією ж і тією площею, не може знаходитися за двома різними юридичними адресами.

Помилковим є і висновок суду першої інстанції щодо того, що боржником подано недостовірну чи неповну інформацію про майно, право власності на яке належить його дружині відповідно до судового рішення, зокрема: будівлю котельні літ. А загальною площею 541 кв.м, житловий будинок, а також дві земельні ділянки площею 0,125 га (кадастровий номер :01:001:1109) та 0,213 га (кадастровий номер :01:001:1110).

Як убачається з матеріалів справи, зазначене нерухоме майно перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках (по ). Частки у натурі не виділені, а все майно перебуває в іпотеці, що унеможливлює його вільне розпорядження незалежно від розподілу прав власності.

У поданих деклараціях боржник зазначив дане майно як об`єкт своєї власності в повному обсязі, що відповідає фактичному стану речей з урахуванням неподіленості спільного майна.

Відтак відсутність у деклараціях окремого зазначення прав дружини на ці об`єкти не може вважатися істотним порушенням або свідчити про намір приховати інформацію про майно. Така формальна неточність не впливає на загальну оцінку майнового стану боржника та не має наслідком порушення прав кредиторів.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на порушення судом першої інстанції порядку постановлення оскаржуваної ухвали.

Так, прийняття рішення про закриття провадження у справі та постановлення оскаржуваної ухвали відбулося у попередньому засіданні суду, а не у підсумковому.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Згідно із ст. 122, ч. 1 ст. 123 КУзПБ попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Керуючий реструктуризацією не пізніше ніж за 10 днів до дня попереднього засідання суду зобов`язаний направити суду, кредиторам та боржнику звіт про результати перевірки декларації боржника.

В ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто схвалений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду арбітражний керуючий згідно з цією ухвалою письмово повідомляє кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Як вбачається із матеріалів справи, у цій справі суд першої інстанції не постановив ухвали за результатами попереднього судового засідання, що зумовило б обов`язок у керуючого реструктуризацією скликати та провести збори кредиторів, на яких би було розглянуто звіт про результати перевірки майнового стану боржника.

Таким чином, не зазначення (не надання) боржником інформації, на яку вказав суд першої інстанції, і відсутність якої суд врахував при прийнятті рішення про закриття провадження у справі, не може свідчити про недобросовісність боржника. Адже у разі дотримання судом норм процесуального права, з урахуванням ст.ст. 116, 123 КУзПБ, боржник мав би можливість подати виправленні декларації із зазначенням інформації, яка на думку суду, була відсутньою у деклараціях, зокрема: відомості про матір, про інші наявні рахунки в банках тощо.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, без надання боржнику можливості подати виправлені декларації про майновий стан, дійшов помилкового висновку про недобросовісність боржника у справі та наявність підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 11, 13, 74, 129, 269 - 270, 275, 280- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 04.03.2025 у справі №926/2973/24 скасувати.

3. Справу №926/2973/24 повернути до Господарського суду Чернівецької області для продовження розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК