ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/433/25

Господарський суд Івано-Франківської області, у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/433/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" про стягнення 289 547,75 грн.

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" про стягнення 289 547,75 грн, з яких: 93 159,66 грн - основний борг, 18 631,93 грн - штраф, 105 299,86 грн - пеня, 28 647,91 грн - сума нарахованих процентів річних, 43 808,39 грн - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди обладнання № 5-120521 від 12 травня 2021 р. в частині сплати орендної плати.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивач відповідно п. 6.2 договору нарахував штраф, пеню, десять процентів річних та інфляційні втрати.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2025 для розгляду справи № 909/433/25 визначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/433/25; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив учасникам справи строки на подання суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, а також обґрунтованого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам згідно вимог ст. 120, 242 ГПК України: позивачу - шляхом направлення її в електронній формі до електронного кабінету позивача та представника позивача; відповідачу - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, оскільки у відповідача відсутній зареєстрований електронний кабінет.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронних кабінетів позивача та його представника 09.04.2025 о 22:59; вручена відповідачу в письмовій формі поштовим відправленням - 18.04.2025 (трекінг відправлення 06 011 332 266 41).

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

12 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" (далі також - позивач/орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" (далі також - відповідач/орендар) укладено договір оренди обладнання № 5-120521 (а.с. 34 - 37).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання, перелік якого визначається орендарем у договорі або відповідних додатках до нього. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору.

Згідно з пп. 2.1.1. п. 2.1. договору орендодавець зобов`язаний здійснити передачу обладнання орендарю за адресою, вказаною у відповідному акті передачі обладнання в оренду та надати такий акт для укладення між сторонами.

Підпунктом 2.1.3 п. 2.1. договору сторони погодили, що орендодавець зобов`язаний за фактом належного надання орендодавцем/прийняття орендарем послуг з тимчасового оплатного користування обладнанням, направляти орендареві для укладення (в т.ч. у електронному вигляді у порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") акти надання послуг щодо всього обсягу отриманих орендарем послуг з тимчасового оплатного користування обладнанням за відповідний період/строк, не пізніше 5-го (п`ятого) календарного дня з моменту закінчення відповідного орендного періоду, але в будь-якому випадку не пізніше першого числа наступного за звітним місяця.

Згідно з пп. 3.1.1. п. 3.1. договору орендар зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання (в т.ч. грошові зобов`язання), що виникають на підставі цього договору.

Підпунктом 3.1.2 п. 3.1. договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний у строк до 5 календарних днів з моменту отримання, але у будь-якому випадку не пізніше 20-го числа наступного за звітним місяця, укладати та повертати орендодавцеві відповідні акти надання послуг.

Відповідно до п. 4.1. договору орендодавець передає обладнання в оренду за адресою, вказаною у акті передачі обладнання в оренду. Акт передачі обладнання в оренду містить інформацію про перелік обладнання, що передається в оренду, його відновну вартість, вартість послуг з оренди обладнання щодо кожної одиниці обладнання яке передається орендарю без врахування ПДВ, а також адресу безпосередньої експлуатації обладнання орендарем.

Згідно з п. 4.10. договору орендар повинен повернути обладнання в день закінчення строку оренди.

Орендна плата та порядок розрахунків обумовлено у розділі 5 договору.

Відповідно до п.5.1 договору орендна плата нараховується в розмірі, встановленому орендодавцем за відповідний орендний період, попередньо узгоджений сторонами.

Згідно з пп. 5.5.1. п. 5.5. договору у будь-якому випадку орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за час фактичного користування обладнанням не пізніше 5 (п`ятого) числа наступного за звітнім місяця, за звітній місяць, незалежно від наявності у орендаря відповідного рахунку на оплату.

Пунктом 6.2. договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання орендарем грошових зобов`язань, що виникають на підставі цього договору, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 10 (десять) процентів річних, пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день такого прострочення, а також штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного орендарем грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3. договору нарахування пені за порушення орендарем грошового зобов`язання згідно п. 6.2. цього договору не обмежується шестимісячним строком та нараховується за весь час невиконання або неналежного виконання орендарем грошового зобов`язання.

Цей договір укладений строком на один календарний рік та вступає в силу з його підписання сторонами. Якщо сторони не висунули бажання про припинення дії цього договору до моменту або у момент закінчення строку його дії, дія такого договору вважається продовженою на відповідний наступний календарний рік (п. 8.1 договору).

Згідно з п. 11.1. договору сторони погодили усі істотні умови даного договору.

Сторони погодили, що у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність щодо спорів, що виникають з підстав виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов цього договору, зокрема щодо спорів про стягнення заборгованості, неустойки (штрафу, пені), відшкодування майнової та немайнової шкоди (збитків), встановлюється терміном у 5 (п`ять) календарних років (п.11.3. договору).

Сторони погодили, документообіг, який виникає з підстав виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, також може здійснюватися у електронному (бездокументарному) вигляді у порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (п. 11.8. договору).

Згідно договірних умов, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" (орендодавець), у період з 31.10.2021 по 21.02.2022 надало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" (орендар) прийняло обсяг послуг з тимчасового оплатного користування (оренди) підйомним обладнанням на загальну суму 466 459,66 грн.

На підтвердження належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань, позивач надав суду (а.с. 22-25):

- акт надання послуг № 3905 від 31 жовтня 2021 р. на загальну суму 103979,93 грн в тому числі ПДВ;

- акт надання послуг № 4574 від 30 листопада 2021 р. на загальну суму 95 869,93 грн в тому числі ГІДВ;

- акт надання послуг № 4905 від 31 грудня 2021 р. на загальну суму 96 574,92 грн в тому числі ПДВ;

- акт надання послуг № 237 від 31 січня 2022 р. на загальну суму 98 259,94 грн в тому числі ПДВ;

- акт надання послуг № 486 від 21 лютого 2022 р. на загальну суму 71 774,94 грн в тому числі ПДВ.

Також позивач надав вхідні платіжні інструкції: № 421 від 17.08.2022; № 425 від 19.10.2022; № 427 від 01.11.2022; № 430 від 30.11.2022; № 431 від 27.12.2022; № 437 від 30.05.2023; № 438 від 29.06.2023; № 441 від 31.07.2023; № 444 від 14.09.2023; № 463 від 10.11.2023; № 482 від 13.12.2023; № 499 від 23.04.2024; № 594 від 02.08.2024 про оплату відповідачем позивачу коштів в сумі 373 300 грн (а.с. 27-33).

Згідно актів, підписаних відповідачем з використанням електронного підпису, справжність накладення якого перевірена судом, він, як замовник, претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (наданих послуг) не має.

В порушення умов договору, орендар прийняті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав; на користь орендодавця сплатив грошові кошти в сумі 373 300,00 грн. Відтак, несплаченим залишився борг у розмірі 93 159,66 грн.

За твердженням позивача, відповідач повністю виконав своє грошове зобов`язання згідно актів надання послуг: № 3905 від 31.10.2021 на суму 103 979,93 грн, № 4574 від 30 листопада 2021 р. на суму 95 869,93 грн , № 4905 від 31 грудня 2021 р. на суму 96 574,92 грн.

Також, відповідач частково виконав грошове зобов`язання згідно акту надання послуг № 237 від 31 січня 2022 р. на суму 98 259,94 грн, залишок грошового зобов`язання за яким складає 21 384,72 грн; грошове зобов`язання за актом надання послуг № 486 від лютого 2022 р. на суму 71 774, 94 грн залишилося невиконаним.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору оренди обладнання № 5-120521 від 12 травня 2021 року становить 93 159,66 грн (21 384,72 + 71 774, 94), що стало підставою для нарахування відповідачу штрафу, пені, десяти процентів річних, інфляційних втрат та звернення до суду з даним позовом.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення договору оренди обладнання № 5-120619 від 12 травня 2021 року між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), виникли цивільні права та обов`язки.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що зазначений вище договір укладений у письмовій формі, підписаний і скріплений печатками сторін, сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - також ГК України) передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами першою та другою ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Підпунктом 5.1.1. пункту 5.1. договору сторони погодили, що у будь-якому випадку орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за час фактичного користування обладнанням не пізніше 5 (п`ятого) числа наступного за звітнім місяця, за звітній місяць, незалежно від наявності у орендаря відповідного рахунка на оплату.

За встановлених судом обставин, позивач, як орендодавець, у період з 31.10.2021 по 21.02.2022 надав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" (орендар) прийняв обсяг послуг з тимчасового оплатного користування (оренди) підйомним обладнанням на загальну суму 466 459,66 грн.

В порушення умов договору, орендар прийняті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав; на користь орендодавця сплатив грошові кошти в сумі 373 300,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору оренди обладнання № 5-120521 від 12 травня 2021 року в сумі 93 159,66 грн залишилася неоплаченою.

Як передбачено ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Борг відповідача перед позивачем становить 93 159,66 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально. Доказів на спростування таких обставин відповідач не надав.

Відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзиву проти позову не подав, проти задоволення позовних вимог іншим чином не заперечував.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, відповідно до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 93 159,66 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 18 631,93 грн грн, пеню у розмірі 105 299,86 грн, 10% річних у розмірі 28 647,91 грн та інфляційні втрати в розмірі 43 808,39 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання орендарем грошових зобов`язань, що виникають на підставі цього договору, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 10 (десять) процентів річних, пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день такого прострочення, а також штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного орендарем грошового зобов`язання.

Згідно з п. 6.3. договору нарахування пені за порушення орендарем грошового зобов`язання згідно п. 6.2. цього договору не обмежується шестимісячним строком та нараховується за весь час невиконання або неналежного виконання орендарем грошового зобов`язання.

Таким чином, як вбачається з умов п. 6.3 договору, сторонами було погоджено інший строк нарахування пені, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Також згідно з п.11.3. договору сторони погодили, що у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність щодо спорів, що виникають з підстав виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов цього договору, зокрема щодо спорів про стягнення заборгованості, неустойки (штрафу, пені), відшкодування майнової та немайнової шкоди (збитків), встановлюється терміном у 5 (п`ять) календарних років.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В свою чергу, у відповідності до п. 6.2 Договору, сторонами узгоджено інший розмір процентів, а саме 10%, що узгоджується із приписами ст. 625 ЦК України.

За наведених обставин та правових норм, нарахування позивачем штрафу, пені, десяти процентів річних та інфляційних втрат є обгрунтованим та правомірним.

При цьому господарський суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.

Позивач здійснює нарахування окремо по кожному акту надання послуг.

Відповідно до розрахунку суми неустойки (штрафу, пені), процентів річних та інфляційних втрат за грошовим зобов`язанням відповідача згідно акту надання послуг № 237 від 31.01.2022 (а.с. 41-43), позивач нарахував до стягнення з відповідача штраф (20%) в сумі 4276,94 грн, пеню в сумі 24 424,24 грн (період розрахунку: 06.02.2022-26.03.2025), десять процентів річних в сумі 6 702,49 грн (період розрахунку: 06.02.2022-26.03.2025), інфляційні втрати в сумі 10 442,34 грн (період розрахунку: лютий 2022 - березень 2025).

Відповідно до розрахунку суми неустойки (штрафу, пені), процентів річних та інфляційних втрат за грошовим зобов`язанням відповідача згідно акту надання послуг № 486 від 21.02.2022 (а.с. 38-40), позивач нарахував до стягнення з відповідача штраф (20%) в сумі 14 354,99 грн, пеню в сумі 80875,62 грн (період розрахунку: 06.03.2022-26.03.2025), десять процентів річних в сумі 21 945,42 грн (період розрахунку: 06.03.2022-26.03.2025), інфляційні втрати в сумі 33 366,05 грн (період розрахунку: березень 2022 - березень 2025).

Суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування штрафу, та встановив, що розрахунок позивача є арифметично та методологічно правильний.

За наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення штрафу за розрахунком позивача.

Також суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду, та встановив, що розрахунок позивача є арифметично та методологічно правильний.

Відтак, у розрахунку позивача, фактично здійснено інфляційні нарахування без урахування інфляційного збільшення боргу за лютий та березень 2025 року, хоча зазначений період включений позивачем до заявлених вимог.

Суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат за розрахунком позивача, оскільки суд не вправі виходити за межі зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.

Щодо нарахування позивачем десяти процентів річних суд зазначає таке.

Згідно з пп. 5.1.1. п. 5.1. договору у будь-якому випадку орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за час фактичного користування обладнанням не пізніше 5 (п`ятого) числа наступного за звітнім місяця, за звітній місяць, незалежно від наявності у орендаря відповідного рахунку на оплату.

Відтак, з урахуванням положень статті 253 ЦК України щодо початку перебігу строку, період у часі, упродовж якого має місце прострочення боржника (відповідача) щодо виконання зобов`язання з оплати перед кредитором (позивачем), починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, в даному випадку з наступного дня з моменту підписання актів виконаних робіт (послуг).

Згідно приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд констатує, що прострочення відповідача щодо виконання зобов`язання з оплати перед позивачем за Актом № 237 від 31.01.2022 на залишок заборгованості в суму 21 384,72 грн почалося не з 06.02.2022, як зазначено у розрахунку позивача, а з 08.02.2022; прострочення за Актом № 486 від 21.02.2022 на суму 71 774,94 грн почалося не з 06.03.2022, як зазначено у розрахунку позивача, а з 08.03.2022.

За наведеного, суд самостійно здійснив розрахунок десяти процентів річних за Актом № 237 від 31.01.2022, який здійснено за формулою: С x Z x Д : 365 :100, де С - сума заборгованості, Z - відсоток річних, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення, виходячи з таких даних:

- період розрахунку з 08.02.2022 до 31.12.2023: 21 384,72 х 10% х 692 : 365 : 100; 4054,31 грн (сума десяти процентів річних);

- період розрахунку з 01.01.2024 до 31.12.2024: 21 384,72 х 10% х 366 : 366 : 100; 2138,47 грн (сума десяти процентів річних);

- період розрахунку з 01.01.2025 до 26.03.2025: 21 384,72 х 10% х 85 : 365 : 100; 498,00 грн (сума десяти процентів річних).

Відтак, за розрахунком суду, належна до стягнення сума десяти процентів річних, за Актом № 237 від 31.01.2022, становить 6690,78 грн, отже в задоволенні десяти процентів річних в частині 11,71 грн слід відмовити.

Також суд самостійно здійснив розрахунок десяти процентів річних за Актом № 486 від 21.02.2022, який здійснено за формулою: С x Z x Д : 365 :100, де С - сума заборгованості, Z - відсоток річних, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення, виходячи з таких даних:

- період розрахунку з 08.03.2022 до 31.12.2023: 71 774,94 х 10% х 664 : 365 : 100; 13 057,14 грн (сума десяти процентів річних);

- період розрахунку з 01.01.2024 до 31.12.2024: 71 774,94 х 10% х 366 : 366 : 100; 7177,49 грн (сума десяти процентів річних);

- період розрахунку з 01.01.2025 до 26.03.2025: 71 774,94 х 10% х 85 : 365 : 100; 1671,47 грн (сума десяти процентів річних).

Відтак, за розрахунком суду, належна до стягнення сума десяти процентів річних, за Актом № 486 від 21.02.2022, становить 21 906,10 грн, отже в задоволенні десяти процентів річних в частині 39,32 грн слід відмовити.

Разом сума 10% річних, в стягненні яких суд відмовляє становить 51,03 грн.

Щодо нарахування позивачем пені суд зазначає таке.

Враховуючи те, що при нарахуванні пені позивачем допущені аналогічні помилки, що при нарахування десяти процентів річних, суд самостійно здійснив розрахунок пені за Актом № 237 від 31.01.2022, який здійснено за формулою: С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Розрахунок здійснено за період з 08.02.2022 по 26.03.2025.

За розрахунком суду, належна до стягнення сума пені, за Актом № 237 від 31.01.2022, становить 24 402,99 грн, отже в задоволенні пені в частині 21,25 грн слід відмовити.

Також суд самостійно здійснив розрахунок пені за Актом № 486 від 21.02.2022, який здійснено за формулою: С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Розрахунок здійснено за період з 08.03.2022 по 26.03.2025.

Відтак, за розрахунком суду, належна до стягнення сума пені, за Актом № 486 від 21.02.2022, становить 80 804,15 грн, отже в задоволенні пені в частині 71,47 грн слід відмовити.

Разом сума пені, в стягненні якої суд відмовляє становить 92,72 грн.

Щодо одночасного нарахування відповідачу за неналежне виконання ним грошових зобов`язань, як пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, так і штрафу в розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобов`язання, суд також керується тим, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Суд не вбачає підстав для зменшення розміру застосованих до відповідача штрафу, пені, 10 % річних згідно положень ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд касаційної інстанції зазначав, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання."

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру штрафу, пені та процентів річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення їх розміру перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру процентів річних наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що відповідач повністю не виконав своє грошове зобов`язання, не навів суду причин, з яких він допустив таке порушення своїх зобов`язань, не вживав жодних заходів для врегулювання оплати заборгованості, не подав клопотання про зменшення розміру штрафу, пені, процентів річних та не надав жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру неустойки та процентів річних передбачених договором. При цьому розмір неустойки (штрафу, пені), процентів річних узгоджено сторонами в договорі, тобто відповідач добровільно погодився на такий розмір неустойки та процентів річних за неналежне виконання орендарем грошових зобов`язань.

За наведеного, відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих відповідачу штрафу, пені та 10% процентів річних.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 4343,22 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 623 від 27.03.2025 (а.с. 45).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено судом частково, в сумі 289 404,00 грн, то суд стягує з відповідача в користь позивача судовий збір в сумі 4341,06 грн, тобто пропорційно сумі задоволених вимог, а 2,16 грн судового збору покладається на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" про стягнення 289547,75 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінвуд" (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Кобилянської, буд. 36-А, ідентифікаційний код юридичної особи: 37795064) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пекканіска" (04209, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи: 35411500) 93 159 (дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн 66 коп. основного боргу, 18 631 (вісімнадцять тисяч шістсот тридцять одну) грн 93 коп. штрафу, 105 207 (сто п`ять тисяч двісті сім) грн 14 коп. пені, 28 596 (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 88 коп. 10 % річних, 43 808 (сорок три тисячі вісімсот вісім) грн 39 коп. інфляційних втрат та 4341 (чотири тисячі триста сорок одну) грн 06 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в частині позову про стягнення пені в сумі 92,72 грн та 10 % річних в сумі 51,03 грн.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 2,16 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І. Є. Горпинюк