ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Справа № 906/1062/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 4 березня 2025 року по справі №"906/1062/24

час та місце ухвалення рішення: 4 березня 2025 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; повний текст рішення складено 17 березня 2025 року

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЯ_2"

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_3.

за участю представників сторін:

від Позивача та Відповідача - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЯ_2" (надалі - Відповідач) у якому просило суд стягнути з Відповідача на користь Позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 пені та ІНФОРМАЦІЯ_5 штрафу.

В обґрунтування позову посилається на те, що Відповідач поставив обумовлений державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 з порушенням обумовлених строків. На підставі наведеного Позивачем нараховано штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 4 березня 2025 року позов задоволено частково. Зменшено розмір пені на 50% до ІНФОРМАЦІЯ_7.. Зменшено розмір штрафу на 50% до ІНФОРМАЦІЯ_8. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача ІНФОРМАЦІЯ_9 пені, ІНФОРМАЦІЯ_10 штрафу. В решті позову відмовлено. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_11..

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку має місце прострочення виконання Відповідачем зобов`язання на ІНФОРМАЦІЯ_12 за період з ІНФОРМАЦІЯ_13, на ІНФОРМАЦІЯ_14 у сумі ІНФОРМАЦІЯ_15 у період з ІНФОРМАЦІЯ_16 та на ІНФОРМАЦІЯ_17 в сумі ІНФОРМАЦІЯ_18 у період з ІНФОРМАЦІЯ_19.

Суд констатує, що у відповідності до пункту 7.2 Державного контракту, у разі порушення строків поставки товару з Відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Перевіривши проведені Позивачем нарахування пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_4 та штрафу в сумі ІНФОРМАЦІЯ_5, суд першої інстанції прийшов висновку, що розрахунок є правильним.

Суд першої інстанції вказав, що у відзиві на позовну заяву несвоєчасне виконання зобов`язань за Державним контрактом Відповідач пояснює затримкою поставки товару його виробником, блокуванням податкових накладних податковим органом та визнання Відповідачем таким, що має критерії ризиковості, та вказує, що даний товар Відповідач імпортує з країни виробництва та зауважив, що зквітня 2022 року на офіційному сайті виробника з`явилося повідомлення про зупинення комерційної діяльності, зокрема і в Україні. Відповідно суд виснував, що з огляду на вказане порядок закупівлі товару значно ускладнився.

При прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції прийнято до уваги, що Відповідач в повному обсязі поставив товар за Державним контрактом, що на його переконання свідчить про те, що Відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку за Державним контрактом. З огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, суд вважав, що це є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, вважаючи, що це узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені та штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Таким чином, місцевий господарський суд виснував, що стягненню з Відповідача підлягає пеня в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9 та штраф в сумі ІНФОРМАЦІЯ_20 (50% від обґрунтовано заявлених сум). У решті позову судом відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу (а.с. 205-208), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_7. пені та ІНФОРМАЦІЯ_8 штрафу, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу на те, що посилання Відповідача на неможливість своєчасної поставки товару, не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки станом на момент укладення Державного контракту Відповідачу було відомо про обставини, на які він посилається. Констатував, що Державний контракт укладено в умовах воєнного стану і Відповідачем повинні були враховуватися підвищенні ризики та відповідальність, пов`язані з недотриманням їх умов. Відповідно вважає, що штрафні санкції повинні бути максимально суворими, щоб підкреслити важливість безумовноого виконання контрактних зобов`язань. Вважає, що Відповідачем не доведено та не підтверджено обставини відсутності його вини в порушенні строків поставки товару та невідповідності розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення, тому на його переконання відсутні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення суду першої інстанції від 4 березня 2025 року.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 9 травня 2025 року в справі №906/1062/24 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 21 травня 2025 року об 15:20 год.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 травня 2025 року клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; призначено розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

21 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача та про підтримання апеляційної скарги в повному обсязі.

В судове засідання від 21 травня 2025 року представники Позивача та Відповідача не з`явилися.

Відповідач не повідомив причини неявки свого повноважного представника.

З довідок Північно-західного апеляційного господарського суду вбачається доставлення ухвали апеляційного суду від 13 травня 2025 року до електронного кабінету Позивача та Відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 13 травня 2025 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на все вищевказане, враховуючи клопотання Позивача про розгляд справи без участі представника Позивача, з огляду на закінчення шістдесятиденного строку розгляду апеляційної скарги та можливість розгляду справи за відсутності представників Позивача та Відповідача, оскільки останній не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, в матеріалах справи є апеляційна скарга Позивача, в якій наведена позиція Позивача з-приводу доводів та заперечень позовної заяви, а також апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Колегією суддів із досліджуваних матеріалів справи встановлено наступне, що ІНФОРМАЦІЯ_6 між Позивачем (замовник) та Відповідачем (постачальник) укладено Державний контракт (а.с. 10-17).

У відповідності до пункту 1.1 Державного контракту, Відповідач зобов`язався поставити Позивачу з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог Державного контракту товари для потреб безпеки і оборони, найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (далі - специфікація) для подальшого використання Збройними Силами України, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим Державним контрактом. Комплектність товару наведено в додатку 2 до Державного контракту.

За умовами пункту 2.2 Державного контракту, загальна вартість (ціна) товару за Державним контрактом становить ІНФОРМАЦІЯ_24. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання товару за Державним контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання визначаються шляхом укладання додаткової угоди до цього Державного контракту у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2.3 Державного контракту, сторони визнають та підтверджують, що вартість (ціна) товару за цим контрактом після його укладання не переглядається, окрім випадків, прямо передбачених законодавством України та цим контрактом. Істотні умови цього контракту не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. №1178 (із змінами).

Як визначено пунктом 11.1 Державного контракту, Державний контракт набирає чинності з дати укладання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язані та діє до 31 грудня 2024 в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

Державний контракт підписано представниками сторін та підписи скріплено печатками підприємств.

У Специфікації товарів, яка є додатком НОМЕР_2 до Державного контракту, сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість, яка становить ІНФОРМАЦІЯ_21, а також строк поставки - ІНФОРМАЦІЯ_22 (а.с. 18 зворот).

Додатковою угодою НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_23 до Державного контракту сторонами змінено пункт 2.2 Державного контракту та викладено в такій редакції: Загальна вартість (ціна) товару за цим Державним контрактом становить ІНФОРМАЦІЯ_24.

Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання Товару за цим Державним контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВК НОМЕР_3) у 2024 році становить ІНФОРМАЦІЯ_24.

У зв`язку з не поставкою Відповідачем товару у встановлений у Державному контракті термін, Позивач направив Відповідачу претензію за вих. № НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_26 у якій посилаючись на прострочення строків поставки товару, нарахував неустойку за період з в сумі ІНФОРМАЦІЯ_25, яку просив сплатити на розрахунковий рахунок Позивача (а.с. 27-28).

21 липня 2024 року Позивачем оплачено фактично поставлений товар в сумі ІНФОРМАЦІЯ_15, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_33 сторонами у справі підписано акт НОМЕР_2 приймання-передачі товару за Державним контрактом, згідно якого Позивачу передано товар в кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 на суму ІНФОРМАЦІЯ_15 (а.с. 25).

20 серпня 2024 року Відповідач на виконання претензії № НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_26 сплатив пеню в сумі ІНФОРМАЦІЯ_27, що підтверджується платіжною інструкцією НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_28 (а.с. 23).

В подальшому, на виконання Державного контракту, Відповідачем поставлено ще одну частину товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 на суму ІНФОРМАЦІЯ_18, що підтверджується актом приймання-передачі товару НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_29 (а.с. 26).

У зв`язку з невчасним здійсненням Відповідачем поставки товару, Позивач нарахував Відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_4 пені та ІНФОРМАЦІЯ_30 штрафу за несвоєчасну поставку товару згідно з його умовами.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем державного контракту, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Державний контракт є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, частиною 1 статтею 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі- продажу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За статтею 526 Цивільного кодексу України, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України, колегія суду досліджує доводи та заперечення Позивача, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно зменшено штрафні санкції на 50 %, колегія суддів зауважує таке.

Предметом спору у цій справі є стягнення з Відповідача пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_4., штрафу у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_5 за несвоєчасну поставку товару у встановлений у Державному контракті термін.

За умовами пункту 3.4 Державного контракту, датою виконання Відповідачем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару за Державним контрактом.

Згідно з пунктом 4.1 Державного контракту, Відповідач зобов`язався поставити товар згідно з умовами Державного контракту не пізніше строку, визначеному в специфікації.

Як вбачається із специфікації, яка є невід`ємною частиною Державного контракту, загальна вартість товару, в кількості узгодженій сторонами, становить ІНФОРМАЦІЯ_24, а строк поставки - ІНФОРМАЦІЯ_22.

Разом з тим як вбачається з матеріалів спарви, Відповідач обумовлений товар Позивачу в установлений строк не поставив.

20 серпня 2024 року Відповідач, на виконання претензії НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_26, сплатив пеню в сумі ІНФОРМАЦІЯ_25 за період прострочення виконання зобов`язань з ІНФОРМАЦІЯ_13, що підтверджується платіжною інструкцією НОМЕР_8 (а.с. 23).

В той же час на виконання Державного контракту Відповідачем поставлено товар на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_21., що підтверджується Актами приймання-передачі товару НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_33 в кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 на суму ІНФОРМАЦІЯ_31., НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_32 в кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 на суму ІНФОРМАЦІЯ_18.

Отже, у даному випадку має місце прострочення виконання Відповідачем зобов`язання: на ІНФОРМАЦІЯ_12 за період з ІНФОРМАЦІЯ_13 на ІНФОРМАЦІЯ_14 у сумі ІНФОРМАЦІЯ_15 у період з ІНФОРМАЦІЯ_16 та на ІНФОРМАЦІЯ_17 у сумі ІНФОРМАЦІЯ_18 у період з ІНФОРМАЦІЯ_19.

У відповідності до пункту 7.2 Державного контракту, у разі порушення строків поставки товару з Відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Перевіривши проведені Позивачем нарахування пені в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_4 та штрафу в сумі ІНФОРМАЦІЯ_5, колегія суддів прийшла до висновку про правильність даного розрахунку та про обґрунтованість нарахування пені та штрафу в заявлених сумах.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, вирішуючи подане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В силу дії частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру штрафу перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведеного вище слідує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Крім того, процесуальна норма щодо зменшення розміру пені може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відтак, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши докази, долучені Відповідачем до матеріалів справи в підтвердження поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд апеляційної інстанції приходить до висновку що Відповідач намагався повністю виконати свої зобов`язання за Державним договором (проводив оплати товару до порушення провадження по справі та після порушення провадження по даній справі), і по суті своїми діями не заподіяв Позивачеві жодних збитків. При цьому несвоєчасна оплата за поставлений товар зумовлена причинами, які не залежали від прямої волі Відповідача. При цьому намагання сторони діяти добросовісно опосередковано підтверджується тим, що Відповідач частково виконував зобов`язання за Державним контрактом, а не повністю не виконував їх.

Тобто, така поведінка Відповідача, а саме намагання виконати зобов`язання і часткове його виконання в сукупності з незначним терміном прострочення у виконанні зобов`язання опосередковано вказує на неумисне порушення Відповідачем умов Державного контракту, що по суті свідчить про винятковість у даному випадку обставини в розумінні статті 223 Господарського кодексу України та можливість зменшення суми штрафу.

Відтак, з огляду на вищевказане проаналізувавши подані Відповідачем докази в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення штрафних санкцій, колегія суддів констатує, що стягнення з Відповідача штрафу та пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення Відповідачем зобов`язання та значно перевищує розмір збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач до закінчення строку поставки партії товару, листом-зверненням №27 від 24 червня 2024 року повідомляв та просив Позивача про продовження строку поставки партії товару.

Тобто, передбачаючи можливість затримки поставки товару у зв`язку з необхідністю здійснення поставки товару різними логістичними шляхами з країни-виробника, Відповідач завбачливо просив відтермінувати поставку партії товару. Така поведінка Відповідача у сукупності з причинами несвоєчасного виконання зобов`язань та неумисне порушення Відповідачем умов Державного контракту дає колегії суду підстави для висновку про винятковість у даному випадку обставини в розумінні статті 551 Цивільного кодексу України та можливість зменшення суми пені та штрафу.

Судом апеляційної інстанції також враховується фінансовий стан Відповідача, зокрема, Відповідач був включений до списків ризикових платників податків, почав втрачати довіру партнерів і клієнтів, які вимагали повернення сплачених коштів у зв`язку з цим, блокування податкових накладних призвело до розриву угод із контрагентами Відповідача, кошти від яких отримані внаслідок законної господарської діяльності, Відповідач міг би витратити на закупівлю товару за укладеним з Позивачем Державного контрактом. Також судом приймається до уваги і те, що виконання Державного контракту Відповідач здійснював без будь-якого авансування.

Наведені вище обставини разом з блокуванням податковим органом податкових накладних, розрив угод з контрагентами вплинуло на своєчасну поставку товару, виробником якого Відповідач не є.

Окрім того, як пояснив представник Відповідача, зважаючи на специфіку товару купленого зазвичай у виробника, який ввозиться на митну територію України, митні органи зобов`язують Відповідача сплачувати різницю вартості, яка виникла внаслідок здійснення коригування митної вартості. Дії митних органів щодо коригування вартості товару та повернення сплачених коштів, оскаржено Відповідачем до суду у справах №240/8582/24, №240/13032/24. №240/22974/24. Такі коригування зазвичай становлять мільйони гривень, які Відповідач має сплачувати аби завезти необхідний товар із закордону та поставити його державним замовникам на виконання контрактів, невиконання яких тягне за собою негативні фінансові наслідки для постачальника. Сплата таких сум негативно відображається на фінансовому становищі Відповідача і своєчасності виконання взятих на себе зобов`язань перед Позивачем.

Поряд з цим судом апеляційної інстанції враховується, що Відповідач є постачальником, який виконує значний обсяг замовлень для державних потреб та протягом тривалого часу співпрацює не лише з ІНФОРМАЦІЯ_34, а також іншими відомствами задля забезпечення обороноздатності країни.

При цьому, колегією суду також приймає до уваги, що Відповідач в повному обсязі поставив товар за Державним контрактом, що свідчить про те, що Відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку за Державним контрактом.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу колегія суддів враховує те, що Відповідачем повністю поставлено всю партію товару, встановлений Державним контрактом; ступінь виконання зобов`язання Відповідачем та поведінку винної сторони; предметом розгляду спору є стягнення штрафу та пені, що, в свою чергу, не є основним доходом Позивача і не може впливати на його господарську діяльність; розмір заявленого до стягнення штрафу та пені є явно неадекватним спірним правовідносинам, враховуючи поставку всієї партії товару; штраф та пеня є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при їх зменшенні Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

З огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу та пені на 50%, а саме пені до ІНФОРМАЦІЯ_9 та штрафу до ІНФОРМАЦІЯ_20 та стягує пеню в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9 та штраф в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_20.

З огляду на викладене вище, в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_9 та штрафу в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_20 слід відмовити.

Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом в цій частині.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, та не спростовують законність оспорюваного рішення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд задовольняє позовні вимоги Позивача частково, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Позивача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 4 березня 2025 року по справі №"906/1062/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 4 березня 2025 року по справі №"906/1062/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 1 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №906/1062/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.