СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Харків Справа № 922/2432/21 (922/2817/24)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Є.В.

за участю представників сторін:

від позивача адвокат Конюшко Д.Б., ордер серія №АВ №1183949 від 17.02.2025

від відповідача-1 адвокат Колісниченко А.С., ордер серія АР №1052612 від 08.11.2021

від відповідача-2 - адвокат Колісниченко А.С.,ордер серія АР №1052612 від 08.11.2021

від відповідача- 3 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх.№405Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 (повний текст складено 03.02.2025, м. Харкові) у справі №922/2432/21(922/2817/24) суддя Кононова О.В.

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.01.2022 окрім іншого було припинено процедуру реструктуризації боргів Фізичної особи ОСОБА_3 та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Антоненка Дмитра Олександровича. Визнано фізичну особу ОСОБА_3 банкрутом та введено процедуру погашення боргів.

Призначено керуючим реалізації фізичної особи ОСОБА_3 арбітражного керуючого Антоненка Дмитра Олександровича та встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією фізичної особи ОСОБА_5 у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання ним своїх повноважень.

Ухвалою господарського суду від 30.08.2024 суд припинив повноваження керуючого реалізацією ОСОБА_6 у зв`язку зі смертю.

Призначив керуючою реалізацією фізичної особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну (свідоцтво № 318 від 28.02.2013, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

09.08.2024 до господарського суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, в який позивач просив суд визнати недійсним договір позики від 05.10.2017, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2 843 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 усі понесені судові витрати.

Ухвалою господарського від 04.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухваливши здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.09.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просив суд перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 19.09.2024 суд, зокрема, задовольнив клопотання ОСОБА_1 та перейшов до розгляду справи № 922/2432/21 (922/2817/24) за правилами загального позовного провадження. Ухвалив подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 к справі 922/2432/21 (922/2817/24) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір позики від 05.10.2017, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2 843 000,00 грн., посилаючись на його фіктивність, оскільки, на переконання позивача, спірний договір був вчинений боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з єдиною метою - зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та перешкоди ОСОБА_1 реалізувати своє право на задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки;

-13.11.2023 в межах провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 у справі № 922/2639/21, який є солідарним боржником разом з ОСОБА_3 , кошти в сумі 210 671,92 грн. (що становить повне погашення вимог Позивача по справі) перераховані кредитору ОСОБА_1 , отже, в межах провадження у справі про неплатоспроможність усі вимоги ОСОБА_1 до солідарного боржника ОСОБА_3 ОСОБА_2 були повністю погашені, зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 станом на момент розгляду цієї справи є припиненими;

- як вбачається з усталеної практики Верховного Суду, відсутність права чи охоронюваного законом інтересу є підставою для відмови у задоволенні позову (Постанова Верховного Суду по справі № 910/15803/19 від 14.01.2021; Постанова Верховного Суду по справі № 910/17109/19 від 24.09.2020; Постанова Верховного Суду по справі № 910/12608/18 від 08.07.2020; Постанова Верховного Суду по справі № 910/13266/18 від 12.12.2019 та інших). При цьому у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства;

- отже станом на час розгляду цієї справи права ОСОБА_1 як кредитора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушені жодним чином, оскільки внаслідок судових процедур у справі про неплатоспроможність зазначених боржників, її вимоги як забезпеченого кредитора були погашені в повному обсязі і позивачем не зазначено обставин, яким саме чином оспорюваний ним договір порушив (зачіпив) його права та законні інтереси, враховуючи при тому, що у межах справи про банкрутство було досягнуто одну з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе задоволення (в повному обсязі) вимог кредитора.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі № 922/2432/21(922/2817/24), 24.02.2025 через засоби поштового зв`язку, представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд витребувати у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригінал договору позики від 05.10.2017 та оригінал додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року для долучення до матеріалів справи.

Призначити в рамках справи №922/2432/21 судову технічну експертизу документів, проведення якої доручити експертам ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса».

На вирішення поставити експертам наступні питання.

1) Чи виготовлені рукописні підписи сторін у Договорі позики, укладеному між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у той час, яким датований документ (05.10.2017)?

2) Чи виготовлені рукописні підписи у Додаткові угоді до Договору позики, укладеному між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у той час, яким датований документ (02.05.2019)?

Визнати недійсним договір позики від 05.10.2021, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець) з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники) з іншої сторони на суму 2 843 000,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що :

- у ОСОБА_1 , як у забезпеченого кредитора, виникли об`єктивні сумніви у дійсності самого спірного договору позики, а саме у тому, що договір було укладено саме 05.10.2017, а не пізніше, а також є обґрунтовані підозри, що і сам договір є фіктивним, і сама процедура банкрутства ОСОБА_3 є штучно створеною;

- і позикодавець, і позичальники уклали фіктивний Договір позики від 05.10.2017 року, датуючи його саме так лише для того, аби штучно реалізувати процедуру банкрутства та намагатися ввести суд в оману, зокрема, і в рамках справи №922/2639/21 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_2 , і в рамках справи №922/2432/21 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_3 ;

- за спірним договором ОСОБА_3 і ОСОБА_2 взяли у позику суму 2 843 000,00 грн., маючи при цьому значні боргові зобов`язання та будучи притягнуті до відповідальності за певні кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникають сумніви щодо того, що позикодавець ОСОБА_4 міг дійсно надати таку значну суму позичальникам із такою характеристикою та без жодних гарантій повернення наданих в позику грошових коштів;

- спірний договір укладено у м. Ізюм, тоді як позикодавець, так і позичальники, зареєстровані в м. Харкові, що також викликає сумнів у тому, що договір укладався із наміром створити передбачені ним правові наслідки;

- отримати належним чином копії (оригінал) спірного договору від 05.10.2017 та додаткової угоди до нього від 02.05.2019 (для проведення в подальшому судової технічної експертизи з метою встановлення обставин, які входять до предмета доказування) у позивача та його представника не було можливості, оскільки вони не є сторонами договору та не мають до нього доступу, а тому позивачем було подано до суду першої інстанції клопотання про витребування оригіналів зазначених документів у відповідачів, в задоволенні якого місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив, тому аналогічне клопотання подано до суду апеляційної інстанції.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2432/21 (922/2817/24).

10.03.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2432/21 (922/2817/24).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21 (922/2817/24) та призначено справу до розгляду на 14.05.2025 о 10:00 год.

Встановлено позивачу строк до 01.04.2025 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу.

25.03.2025, тобто у встановлений судом строк, представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Колісниченко А.С. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційний господарський суд у задоволенні клопотання про витребування доказів та про призначення експертизи відмовити повністю. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Свої заперечення по суті апеляційної скарги обґрунтовує тим, що :

- позивачем не надано доказів на підтвердження своїх сумнівів щодо дійсності вимог інших кредиторів, в тому числі і вимоги за спірним договором позики;

- 13.11.2023 в межах провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 № 922/2639/21, вимоги до якого є солідарними з ОСОБА_3 , кошти в сумі 210671,92 грн (що становить повне погашення вимог позивача по справі, вимоги якого забезпечені заставою) перераховані кредитору ОСОБА_1 , про що свідчить відповідна виписка про рух коштів по банківському рахунку. З огляду на це 13.11.2023 в межах провадження у справі про неплатоспроможність усі вимоги ОСОБА_1 до солідарних боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були повністю погашені, а тому ОСОБА_1 не має жодних вимог до боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 станом на момент розгляду цієї справи і вже не є кредитором останніх по цій або іншим справам у зв`язку із повним погашенням її вимог;

- вимоги про застосування наслідків недійсності виконаного у повному обсязі та належним чином правочину позивачем не заявлені, що зумовлює неефективність обраного способу захисту позивачем, що є самостійною та достатньою правовою підставою для відмови у задоволені позову;

- факт існування боргового зобов`язання перед ОСОБА_4 не заперечується ОСОБА_3 , яка надала до своєї заяви відповідні докази та зазначила, що визнає вимоги ОСОБА_4 на суму 1187000,00 грн, на даний час сума зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 за тілом позики складає 1187000,00 грн;

- таким чином, спірний по справі правочин: не спрямований на введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників та таким і не був; його сторони мали та мають свідомий намір виконання зобов`язань по договору та виконували його; відсутні жодні інші наміри учасників правочину щодо його укладання та виконання окрім тих, що обумовлені ним.

В судове засідання 14.05.2025 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу, а також клопотання про витребування у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 доказів та про призначення в рамках справи №922/2432/21 судової технічної експертизи документів, а також представник першого та другого відповідачів, який проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував.

Представник третього відповідача в судове засідання 14.05.2025 не з`явився, про дату час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 в даному судовому засіданні за відсутністю представника третього відповідача.

Розглянувши заявлене в апеляційній скарзі клопотання про витребування у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригіналу договору позики від 05.10.2017 та оригіналу додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року для долучення до матеріалів справи, а також про призначення в рамках справи №922/2432/21 судової технічної експертизи документів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для їх задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 2 статті 42 ГПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Згідно зі статтею 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 4 ст. 164 ГПК України передбачена альтернативна вимога подати до позовної заяви копію або оригінал оспорюваного акта чи договору, і лише у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 81 ГПК України, у клопотанні повинно бути зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом з поданням позову у даній справі вже подавалося клопотання про витребування у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригіналу договору позики від 05.10.2017 та оригіналу додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019 року.

В обґрунтування даного позивач посилався на те, що отримати копії (або оригінали) оспорюваного договору від 05.10.2017 року та додаткової до нього угоди від 02.05.2019 року самостійно та надати належним чином посвідчені копії суду ані позивач, ані її представник не мають можливості, оскільки не є сторонами такого договору та не мають до нього відповідного доступу.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, позивач у даній справі №922/2432/21(922/2817/24), ОСОБА_1 є кредитором у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 №922/2432/21.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.11.2021 у справі №922/2432/21 за результатом проведення попереднього засідання суду, судом визначено кредиторів, які вносять керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів. Зокрема, визнані вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 210 671,92 грн як вимоги, що забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника відповідно до іпотечного договору від 21.03.2019.

Згідно ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів.

Відповідно до приписів ст. 1 КУзПБ сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Отже, представник ОСОБА_1 не був позбавлений права звернутись з заявою (клопотанням) про ознайомлення з матеріалами справи про неплатоспроможність ОСОБА_3 або безпосередньо до керуючого реструктуризацією та зробити необхідні копії документів самостійно.

Таким чином, представник позивача, заявляючи клопотання про витребування доказів (оригіналів договору позики та додаткової угоди до нього), в порушення приписів п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 81 ГПК України, не надав жодних доказів вжиття ним самостійних заходів для отримання таких документів в оригіналі чи в копіях.

З цих підстав місцевий господарський суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання ухвалою від 26.08.2024.

Згодом, 10.09.2024 позивач звернувся до суду із клопотанням про перехід в загальне провадження із викликом сторін. Зазначене клопотання було обґрунтовано принциповим значенням для позивача та необхідністю витребування оригіналів документів та лише 25.09.2024 надав суду відповідне клопотання про витребування оригіналів договору позики від 05.10.2017 та оригіналу додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019.

У задоволенні даного клопотання судом першої інстанції було відмовлено ухвалою від 11.12.2024 з посиланням на те, що заявник просить витребувати у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригінали договору позики від 05.10.2017 та додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019, не посилаючись на жодну норму законодавства, яка регулює відповідні правовідносини в господарському процесі, при цьому позивач не ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам. В наданому клопотанні позивач не наводить жодних обставин та пояснень, не надає жодних доказів, які б свідчили про можливу їх недостовірність або викликали певні сумніви з приводу їх належної достовірності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів, наведеними в ухвалі від 26.08.2024 та від 11.12.2024.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при поданні аналогічного клопотання в суді апеляційної інстанції позивач знов вказує на неможливість його та його представника отримати копії (або оригінали) оспорюваного договору від 05.10.2017 року та додаткової до нього угоди від 02.05.2019 року самостійно та надати належним чином посвідчені копії суду, оскільки він та його представник не є сторонами такого договору та не мають до нього відповідного доступу. Проте, як вже зазначалося, зазначеному доводу позивача вже було надано обґрунтовану правову оцінку судом першої інстанції в ухвалі від 26.08.2024 та зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів через нездійснення ним самостійно всіх можливих дій задля отримання відповідних доказів, проте позивачем не наведено жодного доводу в спростування зазначеного висновку суду, як не наведено і доводів в спростування висновку суду, наведеного в ухвалі від 11.12.2024.

Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання позивача про витребування у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригіналу договору позики від 05.10.2017 та додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019.

Щодо клопотання про призначення в рамках справи №922/2432/21 судової технічної експертизи документів, то колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 182 ГПК України суд в підготовчому засіданні вирішує, зокрема, питання про призначення експертизи.

Проте позивач, заявляючи в апеляційній інстанції клопотання про призначення експертизи документів, не надав доказів того, що в рамках підготовчого засідання при розгляді справи в суді першої інстанції в порядку пункту 8 частини 2 статті 182 ГПК України було заявлено таке клопотання та що в його задоволенні було безпідставно відмовлено.

Окрім цього, оскільки відсутні підстави для задоволення клопотання про витребування у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оригіналу договору позики від 05.10.2017 та додаткової угоди до договору позики від 02.05.2019, то відсутні підстави для задоволення похідного від нього клопотання про призначення експертизи зазначених документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника відповідачів 1 та 2, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 05.10.2017 між ОСОБА_4 , позикодавцем, та ОСОБА_3 , позичальником, було укладено договір позики, відповідно до п. 1-3 якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 2 843 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк, встановлений цим договором.

На момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 2 843 000,00 грн позикодавець передав позичальнику в повному обсязі, що підтверджується підписанням останніми цього договору, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 18.05.2019.

Згодом, 02.05.2019 між ОСОБА_4 , позикодавцем, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позичальниками, було укладено додаткову угоду до договору позики від 05.10.2017, згідно з умовами якою позичальники визнають, що позикодавець передав у власність позичальників грошові кошти в сумі 2 843 000,00 грн за договором позики від 05.10.2017, і що позичальники мають обов`язок повернути вказану суму за цим договором; сторони визнають, що за час дії договору позики позичальники повернули позикодавцю грошові кошти у загальній сумі 357 000,00 грн; позичальники визнають, що їх борг перед позикодавцем станом на день підписання цієї додаткової угоди складає 2 486 000,00 грн; сторони змінюють солідарний обов`язок позичальників за договором, та позичальники зобов`язуються повернути борг перед позикодавцем наступним чином: 1 243 000,00 грн зобов`язана повернути ОСОБА_3 , 1 243 000,00 грн зобов`язаний повернути ОСОБА_2 .

Крім того, додатковою угодою від 02.05.2019 до договору позики від 05.10.2017 сторони змінили встановлений договором позики строк повернення боргу та встановили його до 01.05.2021.

У подальшому ОСОБА_3 повернула кредитору ще 56 000,00 грн., в підтвердження чого до матеріалів справи боржницею були надані копії відповідних розписок.

Ухвалою Господарського суду Харківської області суду від 15.11.2021 за результатами попереднього засідання були визнані вимоги ОСОБА_4 на загальну суму 1 187 000,00 грн.

При цьому, цією ж ухвалою за результатами попереднього засідання були визнані вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 210 671,92 грн як вимоги, що забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника відповідно до іпотечного договору від 21.03.2019.

Зазначені вимоги виникли на підставі договору позики від 21.03.2019, який був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 як солідарними позичальниками, та позикодавцем - ОСОБА_7 , який у подальшому уступив право вимоги на користь ОСОБА_1 відповідно укладеного договору позики на суму 9640,00 доларів США, строк виконання зобов`язань за яким настав 06.10.2020.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, ОСОБА_3 (разом з ОСОБА_2 ) була солідарним боржником забезпеченого кредитора ОСОБА_1 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржникам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 належала частка в розмірі 1/2 кожному в спільній частковій власності на 2-кімнатну квартиру загальною площею 53,1 кв. м., житлова площа 29,5 кв. м., РНОНМ АДРЕСА_3 .

Вказана квартира знаходилась в іпотеці (№ запису про іпотеку 30828469 від 21.03.2019 р.) у забезпеченого кредитора на підставі іпотечний договору № 673 від 21.03.2019, у зв`язку з чим були визнані вимоги забезпеченого кредитора - ОСОБА_1 в сумі 210 671,92 грн як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

В рамках даної справи позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір позики від 05.10.2017, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2 843 000,00 грн., посилаючись на його фіктивність, оскільки на переконання позивача спірний договір був вчинений боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з єдиною метою - зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та перешкоди ОСОБА_1 реалізувати своє право на задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами вільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Позивач просив суд визнати недійсним договір позики від 05.10.2017, укладений між ОСОБА_4 (позикодавець), з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (позичальники), з іншої сторони, на суму 2 843 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 усі понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що на переконання позивачки, спірний договір був вчинений боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з єдиною метою - зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та перешкоди ОСОБА_1 реалізувати своє право на задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

При цьому позивачка вказує на те, що у неї , як у забезпеченого кредитора, виникли об`єктивні сумніви у дійсності самого спірного договору позики, а саме у тому, що договір було укладено саме 05.10.2017, а не пізніше, а також є обґрунтовані підозри, що і сам договір є фіктивним, і сама процедура банкрутства ОСОБА_3 є штучно створеною.

Разом з цим, як було правильно встановлено місцевим господарським судом, 13.11.2023 в межах провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 у справі № 922/2639/21, який є солідарним боржником разом з ОСОБА_3 , кошти в сумі 210 671,92 грн (що становить повне погашення вимог Позивача по справі) перераховані кредитору ОСОБА_1 .

Факт погашення вимог кредитора ОСОБА_1 в повному обсязі за рахунок продажу предмету іпотеки представником позивача не заперечувався ані при розгляді справи в суді першої інстанції, ані при розгляді справи в апеляційному господарському суді.

Відповідно ч. 4 ст. 543 Цивільного кодексу України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, в межах провадження у справі про неплатоспроможність усі вимоги ОСОБА_1 до солідарного боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 були повністю погашені, а тому зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 станом на момент розгляду цієї справи є припиненим.

В постанові Східного апеляційного господарський суд у справі № 922/2639/21 від 21.11.2023 щодо доводів апелянта про порушене права кредитора ОСОБА_1 на максимально можливе задоволення кредиторських вимог у даній справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , апеляційний суд зауважив, що станом на поточну дату відбувся аукціон із продажу майна банкрута ОСОБА_2 . BRE001-UA-226 система Прозоро за ціною 491.200,00 грн . і 13.11.2023 кошти в сумі 210.671,92 грн (що становить повне погашення вимог кредитора, вимоги якого забезпечені заставою) перераховані кредитору ОСОБА_1 , про що свідчить відповідна виписка про рух коштів по банківському рахунку.

Отже, станом на 13.11.2023 вимоги кредитора ОСОБА_1 у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 повністю погашені.

Окрім цього, в ухвалі Господарського суду Харківської області по справі № 922/2639/21 від 18.06.2024 встановлено, зокрема, що за рахунок продажу майна боржника фізичної особи ОСОБА_2 були погашені вимоги кредиторів у наступному розмірі :

1) ОСОБА_8 - повне погашення вимог 1 черги - 4540,00 грн., часткове погашення вимог 2 черги - 94156,58 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 13.11.2023.

2) ОСОБА_9 - повне погашення вимог 1 черги - 4540,00 грн., часткове погашення вимог 2 черги - 16664,88 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4 від 13.11.2023.

3) ОСОБА_10 - повне погашення вимог забезпеченого кредитора у розмірі 210671,92грн., що підтверджується платіжною інструкцією №6 від 13.11.2023.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21 затверджено звіт керуючого реалізацією арбітражного керуючого Тищенко О.І. (вх. №18491 від 22.07.2024).

Завершено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Звільнено фізичну особу ОСОБА_3 від подальшого виконання грошових вимог кредиторів ОСОБА_4 на загальну суму 1 191 540,00 грн, ОСОБА_9 на загальну суму 207875,12 грн та АТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 22 924,54 грн.

Звільнено фізичну особу ОСОБА_3 від боргів, окрім боргів за вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства. Вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21 було оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_10 .

Проте, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі 922/2432/21 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою кредитора ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21.

Отже у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 вона визнана такою, що звільнена від боргів (окрім боргів за вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства), а вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може є визнання права; визнання правочину недійсним.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 29.08.2023 у справі N 910/5958/20, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

При цьому Верховний Суд у наведених постановах зазначив, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час розгляду справи судом першої інстанції права ОСОБА_1 як кредитора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушені жодним чином, оскільки внаслідок судових процедур у справі про неплатоспроможність зазначених боржників її вимоги як забезпеченого кредитора були погашені в повному обсязі.

Поряд з цим, позивачем не наведено жодних доводів, яким саме чином оспорюваний ним договір порушив (зачіпив) його права та законні інтереси з урахуванням тієї обставини, що в межах справи про банкрутство було досягнуто одну з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе задоволення (в повному обсязі) вимог кредитора, в тому числі і ОСОБА_1 .

Крім того, слід зазначити, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що доводи позивачки в обґрунтування позову зводяться до того, що і позикодавець, і позичальники уклали фіктивний Договір позики від 05.10.2017 року, датуючи його саме так лише для того, аби штучно реалізувати процедуру банкрутства та намагатися ввести суд в оману, зокрема, і в рамках справи №922/2639/21 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_2 , і в рамках справи №922/2432/21 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_3 .

При цьому, порушення свого права та необхідність його захисту в судовому порядку позивачка обґрунтовує тим, що спірний договір був вчинений боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з єдиною метою - зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та перешкоди ОСОБА_1 реалізувати своє право на задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Проте, на час розгляду даної справи № 922/2432/21 (922/2817/24) в суді першої інстанції солідарні по відношенню до ОСОБА_1 (по договору позики від 21.03.2019) боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вже були визнані неплатоспроможними в рамках справи №922/2639/21 та №922/2432/21, а тому посилання на фіктивність зазначених проваджень не несе правового навантаження та не є актуальним.

До того ж, як вже зазначалося, на час розгляду даної справи №922/2432/21 (922/2817/24) в суді першої інстанції в рамках процедури банкрутства ОСОБА_2 (справа № 922/2639/21) вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі були погашені, а тому зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 станом на момент постановлення оскаржуваного рішення є припиненими.

Зазначені обставини свідчать про те, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не матиме відповідного правового результату, у зв`язку з чим він є неефективним, що також є підставою для відмови в позову.

За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, що не спростовано доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21(922/2817/24) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.01.2025 у справі №922/2432/21(922/2817/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 23.05.2025.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця