ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 Справа № 914/245/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ», м. Яготин, Київська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ», с. Бердихів, Львівська область

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 347886,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Олійник А.Р.;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 347886,15 грн, з яких: 184655,36 грн - основна заборгованість, 110701,24 грн - пеня, 13219,54 грн - 3% річних та 39310,01 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025, справу №914/245/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою суду від 04.02.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання на 26.02.2025.

26.02.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 25.02.2025) від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№5037/25).

26.02.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 26.02.2025) від представника позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх.№5088/25).

Ухвалою від 26.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 26.02.2025, суд відклав підготовче засідання на 02.04.2025.

Ухвалою від 02.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 02.04.2025, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.05.2025.

У судове засідання 14.05.2025 з`явився представник позивача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, від позивача до суду не надходило. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити такі.

У судове засідання 14.05.2025 відповідач не з`явився, явку повноважного представника до суду не забезпечив. Відзив на позовну заяву, заяви, клопотання від відповідача до суду не надходили.

У судовому засіданні 14.05.2025 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні 14.05.2025, суд ухвалив рішення та відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголосив скорочене судове рішення, повідомивши про орієнтований час складення його повного тексту.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач повідомляє про те, що на підставі договору №1156 про постачання електричної енергії споживачу від 01.09.2019 року позивач продав електричну енергію відповідачу у період з 01.07.2022 року по 30.11.2022 року на загальну суму 277473,12 грн на підставі видаткових накладних. Однак, відповідачем з порушенням строків оплати було частково сплачено утворену заборгованість за поставлену електричну енергію у розмірі 92817,76 грн. Крім того, позивач також покликається на підписаний сторонам у двосторонньому порядку Акт звірки взаєморозрахунків за період січень 2022 року - листопад 2024 року про те, що у відповідача перед позивачем станом на 30.11.2024 року наявна заборгованість у розмірі 184655,36 грн.

Одночасно, позивач також повідомляє, що відповідно до умов комерційної пропозиції №1 від 01.07.2019 року, яка є додатком №2 до договору, відповідач повинен був сплатити за поставлену електричну енергію згідно видаткових накладних у такі терміни:

- за видатковою накладною №2572 від 31.08.2022 року - 10.09.2022 року, що у подальшому була оплачена лише 04.11.2022 року;

- за видатковою накладною №2913 від 30.09.2022 року - 12.10.2022 року та оплачена відповідачем 04.12.2022 року;

- за видатковою накладною №3304 від 31.10.2022 року - 12.11.2022 року, яку відповідач оплатив у повному обсязі 17.05.2023 року;

- за видатковою накладною №3684 від 30.11.2022 року - 10.12.2022 року, що погашена відповідачем частково декількома платежами: від 17.05.2023 року, від 03.07.2023 року, від 19.07.2023 року та 18.01.2024 року.

З огляду на те, що відповідачем не проведено оплату за поставлену електричну енергію року у повному обсязі згідно умов договору №1156 від 01.09.2019, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 184655,36 грн основної заборгованості.

Одночасно, позивачем на суму невиконаного відповідачем грошового зобов`язання за договором №1156 від 01.09.2019 року здійснено нарахування пені у розмірі 110701,24 грн. Крім того, позивачем проведено розрахунок 3% річних у розмірі 13219,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 39310,01 грн згідно видаткових накладних, що були оплачені відповідачем з порушенням строку на суму основного зобов`язання за цими видатковим накладними.

Таким чином, зважаючи на усе вище згадане, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 347876,15 грн заборгованості за договором №1156 від 01.09.2019 року про постачання електричної енергії споживачу.

Аргументи відповідача.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив, відзиву на позовну заяву чи заяву про продовження строку для подання відзиву у встановлений ухвалою суду від 04.02.2025 року п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали не подав, поважності причин пропуску строку для подання відзиву або заяви про продовження встановленого судом строку для подання відзиву не навів.

18.10.2023 введено в дію положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами «№3200-IX від 29.06.2023».

Зазначеним законом внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими осіб, визначених частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, в обов`язковому порядку зобов`язано зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно з відповіддю №6655676 від 31.01.2025 про наявність зареєстрованого кабінету ЄСІІТС, відповідач має такий кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС від 15.11.2024 року.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Цією ж нормою закону врегулювано, насамперед, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З довідки про доставку електронного листа судом вбачається, що відповідач отримав ухвалу від 04.05.2025 про відкриття провадження у своєму електронному кабінеті 05.02.2025 о 03:20.

Таким чином, суд зазначає про те, що ухвала від 04.02.2025 про відкриття провадження вручена відповідачу 06.02.2025, а відтак, останній мав строк для подання відзиву до 21.02.2025 включно.

Окрім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, установлених законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до судового рішення в порядку, встановленому законом. Додатковим способом інформування про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, місце, дату і час судового засідання, може бути надання інформації з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія. Програмними засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі мобільного застосунку Порталу Дія, може бути також забезпечено додаткове інформування сторін спору, авторизованих через Єдиний державний веб-портал електронних послуг або через мобільний застосунок Порталу Дія, шляхом відображення в електронній формі судового рішення у справі, виконавчого документа. Інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та має бути невідкладно оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Таким чином, суд зазначає, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд справи у суді та мали можливість, передбачену законом на реалізацію своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до чинного законодавства України, враховуючи належне повідомлення сторін про судовий розгляд справи, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та достатність доказів, які містяться у матеріалах справи для вирішення спору, з урахуванням закінчення строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» (надалі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ» (надалі відповідач, споживач) укладено договір №1156 про постачання електричної енергії споживачу (надалі договір).

Цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору умови такого розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Згідно з пунктом 2.1. договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.3. договору сторони передбачили, що постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з п. 5.2. договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

Згідно з п. 5.5. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.6. договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (п. 5.7. договору).

Згідно з пунктом 5.8. договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (надалі - ПРРЕЕ). У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Пунктом 6.2. договору передбачені обов`язки споживача, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору, відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.

Відповідно до п. 7.1. договору, сторони передбачили права постачальника, насамперед, щодо отримання від споживача плати за поставлену електричну енергію та отримання відшкодування збитків від споживача, що несені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства, у тому числі отримання відшкодування збитків від споживача за розірвання договору у випадках, не передбачених договором.

Згідно з п. 7.2. договору, постачальник зобов`язаний нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1. договору).

Пунктом 9.2. договору дійшли згоди про те, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надавати представнику постачальника доступ до свого до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Згідно з пунктом 13.1. договору, такий укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Відповідно до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, що є додатком 1 до договору, відповідач приєднався до публічного договору на умовах комерційної пропозиції постачальника №1 від 01.07.2019 року (надалі комерційна пропозиція).

У заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу сторонами узгоджена дата постачання електричної енергії: 01.09.2019 рік.

Крім того, додатком 1 до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії сповивачу надано перелік, адреса, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку споживача, за якими здійснюється постачання електричної енергії, а саме: виробничого приміщення у с. Новий Яр з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z16Q.

Згідно з комерційною пропозицією №1 від 01.07.2019 року, яка є додатком 2 до договору за тарифним планом «БАЗОВИЙ з тарифом ОСР» (надалі - комерційна пропозиція) у графі «Спосіб оплати» сторони погодили попередню оплату 100% вартості електроенергії у розмірі договірного (прогнозованого) обсягу у найближчому наступному періоді, яка здійснюється до 20-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду та розраховується як добуток договірного (прогнозованого) обсягу електричної енергії на ціну електричної енергії у попередньому звітному періоді. Остаточний розрахунок споживача здійснюється на підставі обсягу фактично спожитої електричної енергії, визначеної ОСР з врахуванням сум попередніх оплат за електричну енергію. Оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах, які споживач отримує самостійно не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим періодом будь-яким способом, в т.ч. через систему онлайн-розрахунків «персональний кабінет» або в паперовому вигляді наручно в центрах обслуговування клієнтів.

Комерційною пропозицією також передбачений термін виставлення рахунків за електричну енергію та терміни його оплати, а саме: споживач самостійно та/або постачальник електричної енергії розраховує суму попередньої оплати, яка сплачується споживачем до 20-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду. Остаточний рахунок за фактично спожиту електричну енергію виставляється на початку періоду наступного за розрахунковим. Споживач самостійно отримує рахунок на оплату за електричну енергію через систему онлайн-розрахунків «Персональний кабінет» не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим періодом, який вважається таким, що наданий споживачу постачальником не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим. У разі необхідності, рахунок в паперовому вигляді споживач може отримати у постачальника, звернувшись в центр обслуговування клієнтів. У разі відсутності можливості отримання/відправлення електронних документів через Персональний кабінет, споживач зобов`язаний подати/отримати документи в паперовому вигляді наручно у центрі обслуговування клієнтів постачальника не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через Персональний кабінет, ні у паперовому вигляді у постачальника на 4 (четвертий) календарний день наступний за розрахунковим він вважається таким, що вручений постачальником споживачу 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим та споживач вважається з ними ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5-ти операційних днів з дня отримання рахунку, крім рахунків для проведення попередньої оплати. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок постачальника. Сторони зобов`язуються не розголошувати реєстраційні дані, зокрема пароль доступу до Персонального кабінету та унікальний код споживача.

Крім того, у комерційною пропозицією сторонами погоджено розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф: за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума боргу сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Сума штрафу, пені, боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3% річних сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який зазначається у розрахунковому документі.

На виконання умов договору постачальник продав електричну енергію відповідачу у період з 01.07.2022 року по 30.11.2022 року на загальну суму 277473,12 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних, що містяться у матеріалах справи:

1) Видаткова накладна №2572 від 31.08.2022 року на сум 13104,00 разом з ПДВ;

2) Видаткова накладна №2913 від 30.09.2022 року на суму 9713,76 грн разом з ПДВ;

3) Видаткова накладна №3304 від 31.10.2022 року на суму 14042,88 грн разом з ПДВ;

4) Видаткова накладна №3684 від 30.11.2022 року на суму 240612,48 грн разом з ПВВ.

Відповідачем частково здійснено оплату за електричну енергію згідно договору, про що у матеріалах справи містяться копії платіжних інструкцій:

- №98cbd59933 від 17.05.2023 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію згідно договору №1156 у сумі 16666,67 грн., ПДВ - 20% 3333,33 грн»;

- №254 від 03.07.2023 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію згідно договору №1156 у сумі 16666,67 грн., ПДВ - 20% 3333,33 грн»;

- 255 від 19.07.2023 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію згідно договору №1156 у сумі 16666,67 грн., ПДВ - 20% 3333,33 грн»;

- №298 від 18.01.2024 на суму 10000,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію згідно договору №1156 у сумі 8333,33 грн., ПДВ - 20% 1666,67 грн».

Згідно інформації про надходження коштів на рахунок позивача за період з 04.11.2022 по 04.11.2022,відповідачем було здійснено дві оплати:

- №252 від 04.11.2022 на суму 9713,76 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію за вересень згідно договору №1156 у сумі 8094,80 грн., ПДВ - 20% 1618,96 грн»;

- №251 від 04.11.2022 на суму 13104,00 грн з призначенням платежу: «Оплата за електроенергію згідно договору №1156 у сумі 10920,00 грн., ПДВ - 20% 2184,00 грн».

Відповідно до Акта звірки взаємних розрахунків за період січень 2022 року листопад 2024 року між ТОВ «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» та ТОВ «ПЛІВ ЗАХИСТ» за договором 1156, станом на 30.11.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 184655,36 грн. Згаданий Акт звірки взаємних розрахунків підписаний уповноваженими особами сторін, скріплений відтиском печаток позивача та відповідача.

Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 184655,36 грн основної заборгованості за електричну енергію згідно договору №1156 від 01.09.2019 року про постачання електричної енергії споживачу.

Позивачем також на суму невиконаного відповідачем грошового зобов`язання за договором здійснено нарахування пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за строк 6 місяців (з урахуванням продовження строку з 10.09.2022 року до 30.06.2023 року під час дії карантину) - 110701,24 грн, та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та умов договору здійснено розрахунок заборгованості 3% річних у розмірі 13219,54 грн та інфляційні втрати у розмірі 39310,01 грн за усіма вище згаданими видатковими накладними, які оплачені відповідачем у повному обсязі з порушенням строку, а також за видатковою накладною №3684 від 30.11.2022 року, яка оплачена відповідачем частково.

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відносини сторін регулюються спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (в подальшому - ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018, договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 №312, яка набрала чинності 19.04.2018, затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ).

Ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку (п. 1.1.1. ПРРЕЕ).

Згідно пунктів 3.1.5., 3.1.7., 3.2.6. «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до публічного договору розробленого електропостачальником на умовах комерційної пропозиції, опублікованих електропостачальником на офіційному веб-сайті.

Як встановлено судом, 10.08.2019 шляхом підписання заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №1 до договору) Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ» (споживач) приєдналося до публічного договору про постачання електричної енергії споживачу (договір), на умовах комерційної пропозиції постачальника №1 від 01.07.2019 тарифний план «БАЗОВИЙ з тарифом ОСР», яка є додатком 2 до цього договору, що розміщені на офіційному веб-сайті ТзОВ «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» (постачальник) - http://energykonsalt.com./ua/, визначивши початок такого постачання з 01.09.2019 року.

Відтак, 01.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ» укладено договір №1156 про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до умов цього договору, такий є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно з частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як передбачено ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг (положення пп. 1.1.2. п. 1.1. Розділу і Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (надалі Правила)).

У відповідності до п. 7 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 та абзацу 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Згідно частин 1, 2 статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належить, зокрема: виконання функцій постачальника універсальних послуг.

Згідно приписів частини 1 статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пункту 5.3.3 ПРРЕЕ універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності; в укладенні договору постачання електричної енергії.

У відповідності до п. 5.3.2 ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг зобов`язаний, зокрема:

3) надавати універсальні послуги в установленому законодавством порядку виключно споживачам, які відповідно до законодавства мають право на їх отримання, та на умовах публічного договору приєднання, розробленого на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг;

4) надавати універсальні послуги виключно за місцем провадження господарської діяльності;

12) оприлюднювати та оновлювати на своєму власному веб-сайті: Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; інформацію про умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника; ціни на універсальні послуги (не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування).

Згідно п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема:

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У графі «Термін виставлення рахунків за електричну енергію та терміни його оплати» комерційної пропозиції №1 від 01.07.2019 року (тарифний план «БАЗОВИЙ з тарифом ОСР»), що є додатком №2 до договору, вказано, що споживач самостійно та/або постачальник електричної енергії розраховує суму попередньої оплати, яка сплачується споживачем до 20-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду. Остаточний рахунок за фактично спожиту електричну енергію виставляється на початку періоду наступного за розрахунковим. Споживач самостійно отримує рахунок на оплату за електричну енергію через систему онлайн-розрахунків «Персональний кабінет» не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим періодом, який вважається таким, що наданий споживачу постачальником не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим. У разі необхідності, рахунок в паперовому вигляді споживач може отримати у постачальника, звернувшись в центр обслуговування клієнтів. У разі відсутності можливості отримання/відправлення електронних документів через Персональний кабінет, споживач зобов`язаний подати/отримати документи в паперовому вигляді наручно у центрі обслуговування клієнтів постачальника не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через Персональний кабінет, ні у паперовому вигляді у постачальника на 4 (четвертий) календарний день наступний за розрахунковим він вважається таким, що вручений постачальником споживачу 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим та споживач вважається з ними ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5-ти операційних днів з дня отримання рахунку, крім рахунків для проведення попередньої оплати. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок постачальника. Сторони зобов`язуються не розголошувати реєстраційні дані, зокрема пароль доступу до Персонального кабінету та унікальний код споживача.

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (п. 5.7. договору).

Відповідно до умов п. 5.7. договору та комерційної пропозиції №1 від 01.07.2019 року, яка є додатком №2 до договору, відповідач повинен був сплатити за поставлену електричну енергію згідно видаткових накладних (№2572 від 31.01.2022 на суму 13104,00 грн; №2913 від 20.09.2022 на суму 9713,76 грн; №3304 від 31.10.2022 на суму 14042,88 грн; №3684 від 30.11.2022 року) у порядку та строки, передбачені умовами договору, а саме:

- за видатковою накладною №2572 від 31.08.2022 року оплата повинна була бути здійснена відповідачем до 09.09.2022 включно (враховуючи 4 (чотири) календарні дні на вручення рахунку споживачу та 5 (п`ять) робочих днів на проведення оплати такого рахунку. Однак, видаткова накладна №2572 від 31.08.2022 року була оплачена відповідачем у повному обсязі лише 04.11.2022 року згідно платіжної інструкції №251 від 04.11.2022 на суму 13104,00 грн.

- за видатковою накладною №2913 від 30.09.2022 року оплата повинна була бути здійснена відповідачем до 11.10.2022 включно (враховуючи 4 (чотири) календарні дні на вручення рахунку споживачу та 5 (п`ять) робочих днів на проведення оплати такого рахунку. Однак, видаткова накладна №2913 від 30.09.2022 року була оплачена відповідачем у повному обсязі лише 04.11.2022 року згідно платіжної інструкції №252 від 04.11.2022 на суму 9713,76 грн.

- за видатковою накладною №3304 від 31.10.2022 року оплата повинна була бути здійснена відповідачем до 11.11.2022 включно (враховуючи 4 (чотири) календарні дні на вручення рахунку споживачу та 5 (п`ять) робочих днів на проведення оплати такого рахунку. Однак, видаткова накладна №3304 від 31.10.2022 року була оплачена відповідачем у повному обсязі лише 17.05.2023 року згідно платіжної інструкції №98cbd59933 від 17.05.2023 на суму 20000,00 грн (залишок коштів - 5957,12 грн).

- за видатковою накладною №3684 від 30.11.2022 року оплата повинна була бути здійснена відповідачем до 09.12.2022 включно (враховуючи 4 (чотири) календарні дні на вручення рахунку споживачу та 5 (п`ять) робочих днів на проведення оплати такого рахунку. Однак, заборгованість за видатковою накладною №3684 від 30.11.2022 року погашалась відповідачем частково: 17.05.2023 згідно платіжної інструкції №98cbd59933, залишок за якою лишався від проведеної попередньої оплати за видатковою накладною №3304 від 31.10.2022 року у розмірі 5957,12 грн, а відтак, станом на 17.05.2023 залишок заборгованості за цією видатковою накладною становив 234655,36 грн (240612,48 грн - 5957,12 грн); 03.07.2023 відповідачем здійснено оплату заборгованості у розмірі 20000,00 грн, як результат - залишок заборгованості становив 214655,36 грн (234655,36 грн - 20000,00 грн); 19.07.2023 відповідачем здійснено оплату заборгованості у розмірі 20000,00 грн, а відтак залишок за цією видатковою накладною, станом на 19.07.2023 становив 194655,36 грн; 18.01.2024 відповідачем було оплачено заборгованість за цією видатковою накладною на суму 10000,00 грн. Відтак, станом на 18.01.2024 рік залишок заборгованості за цією видатковою накладною складає 184655,36 грн.

Відтак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив відповідачу електричну енергію згідно договору №1156 від 01.09.2019 року на загальну суму 277473,12 грн. У свою чергу, відповідачем частково погашено заборгованість перед позивачем за поставлену електричну енергію на суму 92817,76 грн згідно наявних у матеріалах справи платіжних інструкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зважаючи на усе вищевикладене, беручи до уваги, що матеріалами справи не підтверджено факт повної оплати відповідачем заборгованості за видатковою накладною №3684 від 30.11.2022 року на загальну суму 240612,48 грн з урахуванням ПДВ, а наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями лише підтверджується проведення відповідачем часткової оплати заборгованості за цією видатковою накладною (240612,48 грн - 5957,12 грн - 20000,00 грн - 20000,00 грн - 10000,00 грн = 184655,36 грн). З огляду на зазначене, с урахуванням того, що відповідачем не подано до суду доказів оплати наявної заборгованості у розмірі 184655,36 грн, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення зазначеної суми заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем при поданні позовної заяви заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 110701,24 грн пені за несвоєчасну оплату відповідачем раніше згаданих видаткових накладних.

Відтак, позивач за видатковою накладною №2572 від 31.08.2022 здійснив нарахування пені у розмірі 987,29 грн за період з 10.09.2022 по 03.11.2022 рік на суму основаного зобов`язання у розмірі 13104,00 грн. За видатковою накладною №2913 від 30.09.2022 позивачем проведено нарахування пені у розмірі 306,05 грн за період з 12.10.2022 на суму 9713,76 грн. За видатковою накладною №3304 від 31.10.2022 позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 3578,05 грн за період з 12.11.2022 по 16.05.2023 на суму 14042,88 грн. Щодо видаткової накладної №3684 від 30.11.2022, яка частково сплачувалась відповідачем, проте не була оплачена відповідачем у повному обсязі, позивачем проведено нарахування пені на загальну суму 105829,85 грн за періоди простроченої оплати: з 10.12.2023 по 16.05.2023 на суму 240612,48 грн; з 16.05.2023 по 02.07.2023 на суму 234655,36 грн; з 03.07.2023 по 18.07.2023 на суму 214655,36 грн; з 19.07.2023 по 31.12.2023 на суму 194655,36 грн.

Частинами 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до приписів статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому за приписами частини першої статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Таким чином, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Відповідно до п. 5.8. договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору. У свою чергу, комерційною пропозицією №1 від 01.07.2019 року, що є додатком №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією. Споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Приписами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосування в тексті господарського договору формулювання «за кожен день прострочення» не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором. Оскільки умови договорів не встановлювали періоду чи строку, за який нараховується пеня, а формулювання договорів щодо нарахування пені за кожен день прострочення лише визначає механізм її розрахунку (обчислення), пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Перш за все слід наголосити, що з аналізу наведених вище норм випливає, що право кредитора на нарахування неустойки (пені) виникає у разі неналежного виконання боржником взятого на себе зобов`язання. Будь-яких інших умов, за яких виникає означене право закон не визначає.

Судом встановлено, що відповідач повинен був сплатити вартість поставленої позивачем йому електричної енергії за видатковими накладними: №2572 від 31.08.2022 року - до 09.09.2022 включно (оплачена 04.11.2022); №2913 від 30.09.2022 року - до 11.10.2022 (оплачена 04.11.2022); №3304 від 31.10.2022 року - до 11.11.2022 включно (оплачена 17.05.2023); №3684 від 30.11.2022 - до 09.12.2022 включно (частково оплачена 17.05.2023, 03.07.2023, 19.07.2023, 18.01.2024) та має непогашену заборгованість у розмірі 184655,36 на момент звернення позивача із цими позовними вимогами.

Вказане переконливо свідчить про те, що відповідач належним чином не виконав умов договірного зобов`язання та допустив прострочення у здійсненні визначених договором №1156 від 01.09.2019 року про постачання електричної енергії споживачу, у зв`язку із чим у позивача на підставі п. 5.8. договору та умов комерційної пропозиції №1 від 01.07.2019 року, а також відповідних норм закону виникло право на нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, у розмірі 110701,24 грн, судом встановлено, що позивачем він проведений вірно, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, позивачем при поданні позовної заяви заявлено до стягнення з відповідача 39310,01 грн інфляційних втрат та 13219,54 грн 3% річних.

Відповідно до 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97 №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Комерційною пропозицією №1 від 01.07.2019 року, що є додатком №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу визначено, що сума боргу сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних суд встановив, що дані розрахунки проведені позивачем вірно, а відтак, підлягають до задоволення.

Частина перша статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 Господарського кодексу України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (справи «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»), де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену електричну енергію є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою, сформованою за допомогою системи «Електронний суд» (документ сформовано 29.01.2025), сплатив судовий збір у розмірі 4174,63 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3140 від 28.01.2025 на суму 4015,97 грн та квитанцією №8K9R-1US8-D87E від 29.01.2025 на суму 158,66 грн, тобто із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (5218,29 грн * 0,8 = 4174,63 грн).

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 4174,63 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛІВ ЗАХИСТ» (81064, Львівська область, Яворівський район, село Бердихів, будинок 11; ідентифікаційний код 37824833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ КОНСАЛТ» (07700, Київська область, місто Яготин, вулиця Київська, будинок 1; ідентифікаційний код 42577860) 347886,15 грн заборгованості, з яких: 184655,36 грн - основна заборгованість, 110701,24 грн - пеня, 13219,54 грн - 3% річних, 39310,01 грн - інфляційні втрати та 4174,63 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 26.05.2025.

Суддя Гоменюк З.П.