ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/311/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Н.Церковної за участю секретаря судового засідання І.Шилан, розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ-ТРАНСБУД" до відповідача Фізична особа-підприємець Харкевич Іванни Святославівни про стягнення 71 780,72 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Стріла В.М.

від відповідача - Демченко В.О.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ-ТРАНСБУД" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Харкевич Іванни Святославівни про стягнення 71 780,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору перевезення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МВ-ТРАНСБУД" перевізник (Позивач) та Фізичною особою - підприємцем Харкевич Іванною Святославівною (Експедитор) (Відповідач) було укладено Договір №35 перевезення вантажів (далі за текстом "Договір"), у відповідності до умов якого ТОВ "МВ-ТРАНСБУД" зобов`язалося Відповідно до Договору п.1.1. Перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, Експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до заявки на перевезення вантажу №63 від 10.01.2025 року сторони узгодили всі істотні умови перевезення. Крім того сторони узгодили, що уразі узгоджених змін сторони про це повідомляють один одного.

17 січня 205 року Експедитору було повідомлено, проте що вантаж який було отримано має перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб. Проте 17.01.2025 року було отримано Інструкцію Експедитора, щодо вказаного факту, а також Гарантійний лист, що є додатками до Договору перевезення.

Відповідно до Гарантійного листа Експедитор зобов`язався здійснити оплату за перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб, даний гарантійний лист визнавався сторонами як Додаток до підписаного Договору. Проте вказане зобов`язання не виконав. Позивачем, виставлено акт наданих послуг, щодо відшкодування компенсації за перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб в розмірі 71 598,72 гри., проте вище вказані кошти не було оплачено.

Станом на момент подання позову, згідно Договору від 10.01.2025 року №35 перевезення вантажів, за відповідачем існує заборгованість перед Позивачем в розмірі71 598,72 грн.

28 квітня 2025 року на адресу суду через відділ канцелярії та документального забезпечення суду відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, зокрема що матеріали справи не містять підтвердження того, що вантаж згідно заявки №63 від 10.01.2025 року мав перевищення ваги брутто, понад зазначеної у заявці, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 30 квітня 2025 року на 10:00 год.

25 квітня 2025 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залучення третьої особи та клопотання про відкладення розгляду справи.

28 квітня 2025 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив та заява про поновлення строку на його подання.

30 квітня 2025 року судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги на території Рівненської області.

Ухвалою суду від 30.04.2025 року розгляд справи відкладено на 07 травня 2025 року.

Протокольною ухвалою від 07.05.2025 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача про залучення третьої особи ТОВ "СПАРК-ШВЕЙНЕ ОБЛАДНЕННЯ" яке не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у зв`язку із необґрунтованістю заявником останньої, а саме яким чином рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки (ст. 50 ГПК України).

07 травня 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 21.05.2025 року.

В судовому засіданні 21 травня 2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в свою чергу представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МВ-ТРАНСБУД" перевізник (Позивач) та ФОП ХАРКЕВИЧ ІВАННА СВЯТОСЛАВІВНА Експедитор (Відповідач) було укладено Договір №35 перевезення вантажів (далі за текстом "Договір"), у відповідності до умов якого ТОВ "МВ-ТРАНСБУД" зобов`язалося Відповідно до Договору п.1.1. Перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, Експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу визначену цим договором плату, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до заявки на перевезення вантажу №63 від 10.01.2025 року сторони узгодили всі істотні умови перевезення. Крім того сторони узгодили, що у разі узгоджених змін сторони про це повідомляють один одного.

Згідно п.6.15. Договору "У разі перевищення ваги брутто, понад зазначеної у підтвердженій Заявці, перевізник повинен негайно інформувати про це Експедитора, і тільки після узгодження продовжувати рух"

17 січня 205 року Експедитору було повідомлено, про те що вантаж який було отримано має перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб.

Після чого 17.01.2025 року Відповідачем було надано Інструкцію позивачу щодо вказаного факту та Гарантійний лист про оплату штрафів у разі виявлення фактів перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб НОМЕР_1 , залученого на виконання перевезення контейнера №MRKU4641080.

20 січня 2025 року на позивача в пункті пропуску Дорогуськ (Польща) було складено Протоколи № PL302060.47.W.2025 та № PL302060.48.W.2025 огляду транспортного засобу, який перетинав державний кордон у напрямку виїзду з території Республіки Польща та накладено штрафи в розмірі 6155 Zl та 327,50 Z1.

22.01.2025 року позивачем сплачено штрафи, а вантажний автомобільний транспорт разом з вантажем випущений на пункт пропуску Ягодин (Україна).

Відповідно до Гарантійного листа Експедитор зобов`язався здійснити оплату за перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб, даний гарантійний лист визнавався сторонами як Додаток до підписаного Договору. Проте вказане зобов`язання не виконав

Перевізником було надано послуг по міжнародному перевезенню на загальну суму 86640,00 грн, яку було оплачено 18.02.2025 року

Крім того, було виставлено акт наданих послуг, щодо відшкодування компенсації за перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб в розмірі 71 598,72 гри., проте вище вказані кошти не було оплачено.

На підставі викладеного, позивач просить суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у своєму відзиві зокрема зазначив наступне.

Відповідач ФОП Харкевич Іванна Святославівна дійсно надавала Позивачу Гарантійний лист від 17.01.2025 року, яким гарантувала і оплату штрафів у разі виявлення фактів перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження на транспортний засіб НОМЕР_1 , залученого на виконання перевезення контейнера3 MRKU4641080, та Інструкцію від 17.01.2025 року, якою просила для забезпечення якісного та безпечного транспортування вантажу надати трьохосний тягач, який відповідає усім необхідним технічним вимогам та стандартам. Згідно неї, транспортний засіб повинен був бути технічно справним, забезпечувати належний рівень безпеки перевезення і відповідати вимогам чинного законодавства, Заявки №63 від 10.01.2025 року та Договору №35 від 10.01.2025 року.

За умови дотримання Позивачем вищевказаних вимог, штрафи у разі виявлення фактів перевищення допустимої ваги та допустимого навантаження повинні були бути оплачені після відшкодування оплати штрафів по доставці Вантажу Замовником - ТОВ "Спарк-Швейне Обладнання".

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами укладеного між сторонами договору та заявки на перевезення вантажу, між сторонами виникли договірні відносини перевезення вантажу у міжнародному сполученні, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, міжнародними договорами України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та спеціальними законами України.

Перевезенням вантажів згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За своєю правовою природою заявка є договором перевезення, за яким згідно з частинами 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України та статті 909 Цивільного кодексу України - одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

За приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" - Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві (надалі - Конвенція).

Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

За статтями 4 та 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується частина 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України (стаття 4 Закону).

Частини перша та четверта статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Водночас, судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору позивачка зобов`язалася здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за дорученням експедитора, який доручає і надає для перевезення вантаж.

Крім того, як зазначалось вище згідно з умовами договору відповідач, як експедитор, брав на себе зобов`язання провести завантаження транспортного засобу у спосіб, що не перешкоджає проведенню митного контролю; здійснити завантаження транспортного засобу із врахуванням встановлених у державах, по території яких виконується перевезення вантажів, обмежень щодо загальної ваги вантажів та навантаження на вісь транспортного засобу. Експедитор відшкодовує збитки, завдані перевізнику невиконанням чи неналежним виконанням зазначеного обов`язку.

Як вбачається зі змісту протоколу про призначення адміністративного покарання у справі про адміністративне правопорушення № PL302060.48.W.2025 підставою для застосування до позивача адміністративного штрафу стало встановлене працівниками митниці перевищення допустимого навантаження на вісь транспортного засобу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

У силу частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного Кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачці.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, Суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачкою повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачкою, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачці.

Як зазначено вище відповідач відповідно до умов укладеного між сторонами договору та гарантійного листа (а.с. 11) зобов`язався оплатити штрафи за перевищення ваги вантажу.

22 січня 2025 позивач сплатив штраф за перевищення допустимого навантаження на вісь транспортного засобу у розмірі 71 598,72 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 38).

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-79, 91 Господарського процесуального кодексу України, що перевищення допустимого навантаження на вісь транспортного засобу та накладення на відповідача адміністративного покарання у вигляді штрафу відносно позивача, відбулось саме з вини відповідача, оскільки сторони погодили у договорі, що саме відповідач (експедитор) зобов`язаний здійснювати завантаження транспортного засобу із врахуванням встановлених у державах, по території яких виконується перевезення вантажів, обмежень щодо загальної ваги вантажів та навантаження на вісь транспортного засобу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором, у позивача виникло право вимагати відшкодування збитків, завданих їй неналежним виконанням відповідачем умов договору, у розмірі сплаченого ним штрафу у розмірі 6 155,00 Zl та 327,50 Zl, що еквівалентно 71598,72 грн який він сплатив, оскільки право на відшкодування збитків погоджено сторонами у договорі та гарантійному листі.

Окрім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних.

Частиною 1 ст.530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

З огляду на викладене суд констатує, що зобов`язання з оплати 3 % річних та інфляційних втрат у випадку прострочення боржником зобов`язання випливає в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому для виникнення у боржника даного зобов`язання позивачу немає необхідності спочатку звертатися до відповідача із вимогою про оплату вказаних сум, а вже у зв`язку із їх неоплатою - до суду за захистом своїх прав.

Оскільки інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, у господарського суду відсутні підстави для зменшення сум даного грошового зобов`язання.

Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України, ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено розрахунки 3 % річних долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично не вірними в частині визначення 3% річних, а саме позивачем нараховано 182,00 грн коли вірним є 188,31 грн. Проте, оскільки сума 3% річних заявлена менше а ніж обчислюється за вказаний період, суд приходить до висновку про її задоволення без змін. (результати розрахунків 3% річних, здійсненні судом залучено до матеріалів справи).

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за 182,00 грн. - 3 % річних.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Інші аргументи, доводи та міркування сторін не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність обставин, які є підставою для стягнення з відповідача збитків у розмірі сплаченого штрафу, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судовий збір

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 3028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізична особа-підприємець Харкевич Іванни Святославівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МВ-ТРАНСБУД" (33003, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Рівне, вул. Василя Червонія, 39, ) 71 780,72 грн з яких 71 598,72 грн. основний борг; 782,00 грн. 3% річні та 3028,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2025 року.

Суддя Н.Церковна