ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025 Справа № 917/390/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А. В., розглянувши справу № 917/390/25

за позовною заявою фізичної особи - підприємця Шупика Михайла Миколайовича, АДРЕСА_1

до відповідача Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Полтавської міської ради, вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000

про стягнення 93 990,60 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 27.02.2025 надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Шупика Михайла Миколайовича до відповідача Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Полтавської міської ради про стягнення 93 990,60 грн заборгованості за договором про закупівлю №92/24 від 23.12.2024 року (вх. №404/25).

В обґрунтування позову позивач посилається на не здійснення відповідачем розрахунків за надані послуги перевезення військовозобов`язаних, призваних до мобілізації за договором про закупівлю №92/24 від 23.12.2024 року.

Ухвалою від 04.03.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/390/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст. 167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Згідно з відповіддю №11313291 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС відповідач - Департамент з питань цивільного захисту та оборонної роботи Полтавської міської ради () не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС (відповідь міститься в матеріалах справи).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.03.2025 року, яка двічі (04.03.2025 р. та 18.03.2025 року) направлялася відповідачу на адресу місцезнаходження згідно відомостей ЄДРЮОФОПГФ (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000), повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №205/1129/19).

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 04.03.2025 року є 02.04.2025 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

23.12.2024 року між Департаментом з питань цивільного захисту та оборонної роботи Полтавської міської ради (далі - відповідач, замовник) та фізичною особою - підприємцем Шупиком Михайлом Миколайовичем (далі - позивач, виконавець) укладено договір про закупівлю №92/24 (далі договір, а. с. 9 - 11).

В укладеному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- виконавець зобов`язується, у порядку та на умовах визначених цим договором, на свій ризик, власними та/або залученими силами і засобами в обумовлений цим договором термін надати замовнику послуги з перевезення військовозобов`язаних, призваних по мобілізації (за кодом ДК 021:20-1 "Нерегулярні пасажирські перевезення") (надалі - послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплат ти належним чином виконані послуги ( п. 1.1 договору);

- якість наданих послуг повинна відповідати на момент їх надання стандартам/нормам/ вимогам діючого законодавства, які застосовуються для такого виду послуг (п. 1.2 договору);

- термін надання послуг: до 31.12.2024 (п. 1.3 договору);

- місце надання послуг: в межах території України (згідно заявок на кожне окреме перевезення) (п. 1.5 договору);

- надання послуг замовнику здійснюється силами та за рахунок виконавця, незалежно від дня тижня, не пізніше 5 (п`яти) годин з моменту отримання заявки від замовника у письмовому та/або електронному виді (електронною поштою) із зазначенням необхідної інформації, яка погрібна для надання послуг. У разі необхідності виконавець забезпечує надання послуг також і у нічний час, вихідні та святкові дні, цілодобово, незалежно від обсягу послуг, згідно заявок замовника (п. 1.7 договору);

- ціна договору становить 999 900,00грн (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ (п. 2.1 договору);

- ціна цього договору включає: витрати на оплату праці водія, витрати на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів, придбання палива та мастильних матеріалів, заміна шин та акумуляторів, тощо, всі податки, збори, обов`язкові платежі, що сплачуються або мають бути сплачеш виконавцем, усі інші витрат виконавця, пов`язані з наданням послуги, тощо (п. 2.2 договору);

- ціна цього договору може бути зменшена за взаємною подою сторін (п. 2.3 договору);

- оплата послуг виконавця здійснюється замовником в сумі обрахованій за фактично надані послуги згідно рахунку-фактури після підписання обома сторонами акту приймання -передачі наданих послуг та подорожнього листа затверджена наказом (п. 2.4 договору);

- ціни на послуги встановлюються в національній валюті України. Розрахунки за виконані послуги здійснюються відповідно до ст.49 Бюджетного кодексу України на підставі рахунку-фактури та Акту приймання - передачі наданих послуг (відповідно до кілометражу), які підписуються виконавцем та передаються замовнику (п. 2.35 договору);

- за надання передбачених договором послуг замовник сплачує виконавцю їх вартість протягом 30 робочих днів з дня підписання Акту приймання - передачі наданих послуг га отримання відповідною рахунку - фактури (в т ч. за кожною окремою поїздкою) шляхом безготівковою переказу на поточний рахунок виконавця (п. 2.6 договору);

- сторони договору обізнані та усвідомлюють, що на момент укладення даного договору та виконання Сторонами зобов`язань за ним, відносини, які виникають з цього договору також регулюються нормами постанови КМУ від 09.06.2021 №590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнною стану" (із внесеними змінами). Будь-які штрафні санкції в такому випадку не застосовуються (п. 2.7 договору);

- здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом приймання - передачі наданих послуг (п. 2.8 договору);

- протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання Акту приймання-передачі наданих послуг замовник зобов`язаний розглянути та підписати його в разі відсутності зауважень, або в такий саме строк направити виконавцю мотивовану відмову від підписання. (п. 2.9 договору);

- прийняття наданих послуг здійснюється замовником за умови належного надання послуг (п. 2.10 договору);

- у разі виявлення неналежного надання послуг, замовник має право відмовитись від підписання Акту приймання-передачі наданих послуг та оплати неналежно наданих послуг (п. 2.11 договору);

- виконавець зобов`язаний: за заявкою замовника власними та/або залученими силами і засобами надавати останньому визначені цим договором послуги; забезпечувати якість наданих послуг відповідно до вимог, які узгоджені виконавцем із замовником згідно умов цього договору (або згідно із вимогами, яким такі послуги звичайно повинні відповідати), надавати транспортні засоби в термін не пізніше ніж 5 години з моменту замовлення, якщо інше не зазначено у заявці замовника; у разі необхідності забезпечити надання послуги також і у нічний час, вихідні та святкові дні, цілодобово, незалежно від обсягу послуг, згідно заявок замовника; оформити належним чином Акти приймання - передачі наданих послуг, тощо; здати надані послуги в порядку, передбаченому цим договором (п. 3.1 - 3.1.22 договору);

- виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані послуги (п. 3.2 договору);

- замовник зобов`язаний: приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання Акту приймання - передачі наданих послуг та шляхового листа, якщо надані послуги відповідають умовам договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором ( п. 3.3 - 3.3.3 договору);

- замовник має право: відмовитись від прийняття результатів падання послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору і вимагати від виконавця усунення недоліків, відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання виконавцем взятих на себе обов`язків за цим договором; контролювати якість надання послуг; зменшувати обсяг закупівлі послуг та загальну вартість цього договору залежно від реальних потреб замовника. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору; повернути документи виконавцеві без здійснення оплати у разі неналежного їх оформлення ( 3.4 - 3.4.4 договору);

- цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до припинення або скасування воєнного стану (з урахуванням продовження), але не пізніше ніж по 31.12.2024 включно (п. 9.1 договору);

- всі зміни і доповнення до цього договору чинні, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами. Укладені додаткові угода та додатки до цього договору є невід`ємною частиною даного договору (п. 10.2 договору).

Також між сторонами було укладено ряд додаткових угод (додаткова угода №1 від 25.12.2024 року, додаткова угода №2 від 06.01.2025 року та додаткова угода №3 від 13.01.2025 року), відповідно до яких було продовжено строк дії договору для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, обсязі що не перевищує 20 % суми, визначеної в договорі, до 31.03.2025 року, а також зменшено суму договору (вважати сумою договору на 2025 рік 199 980 без ПДВ, загальною сумою договору вважати 1 199 880,00 грн (а. с. 13 - 15).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано заявки від замовника на перевезення військовозобов`язаних: №9/98 від 04.01.2025 року, №9/123 від 05.01.2025 року, №9/189 від 06.01.2025 року, №9/236 від 07.01.2025 року, №9/237 від 07.01.2025 року, №9/267 від 08.01.2025 року (а. с. 34 - 39).

На виконання умов договору позивачем було здійснено шість перевезень за вищезазначеними заявками, що підтверджується дорожніми листами №098124 від 05.01.2025 року, №098123 від 06.01.2025 року, №098125 від 07.01.2025 року, №098126 від 04.01.2025 року, №098127 від 07.01.2025 року, №098128 від 08.01.2025 року (а. с. 28 - 33), листами підтвердженнями №9/122 від 05.01.2025 року, №9/188 від 06.01.2025 року, №9/235 від 07.01.2025 року, №9/361 від 09.01.2025 року, №9/269 від 08.01.2025 року, № 9/277 від 08.01.2025 року (а. с. 40 - 45).

Позивач стверджує, що ним було направлено на адресу відповідача рахунки №5/01/25 від 06.01.2025 року, №6/01/25 від 06.01.2025 року, №07/01/25 від 07.01.2025 року, №8-1/01/25 від 08.01.2025 року, №8/01/25 від 08.01.2025 року №9/01/25 від 09.01.2025 року (а. с. 22 - 27), акти здачі - приймання виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню військовозобов`язаних автомобільним транспортом) №5/01/25 від 06.01.2025 року, №6/01/25 від 06.01.2025 року, №7/01/25 від 07.01.2025 року, №8/01/25 від 08.01.2025 року, 8-1/01/25 від 08.01.2025 року, №9/01/25 від 10.01.2025 року (а. с. 16 - 21).

Позивач зазначає, що на день подачі позову відповідач безпідставно відмовився від підписання актів приймання-передачі наданих послуг №8/01/25 від 08.01.2025 року (на суму 46 761,99 грн) та №5/01/25 від 06.01.2025 року (на суму 47 228,61 грн), та в свою чергу - від оплати наданих послуг перевезення за вказаними актами.

Як вбачається з листа Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи (адресованого позивачу), відповідач підтвердив факт надання послуг із перевезення з дальністю маршрутів 1403 км та 1471 км відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг №8/01/25 від 08.01.2025 року та №5/01/25 від 06.01.2025 року. Посилаючись на постанову КМУ від 01.03.2024 року №65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету", постанову КМУ від 11.10.2016 року №710 "Про ефективне використання державних коштів", департамент вирішив відмовити ФО-П Шупику М. М. у підписанні актів приймання-передачі наданих послуг та оплаті за ці послуги згідно підпункту 2.9 п. 2 договору про закупівлю №92/24 від 23.12.2024 року, оскільки загальний кілометраж, сума наданих послуг - кількість військовозобов`язаних , які перевозилися у 2 (двох) перевезеннях, а саме: 1 (одна) особа, не відповідають принципам ефективного, раціонального та економного використання бюджетних коштів та нормативно-правовим актам держави щодо використання бюджетних коштів в частині співвідношення дальність перевезення - кількість осіб - грошові затрати (а. с. 46).

Позивач вказує, що ним було повторно направлено на адресу відповідача для підписання та оплати спірні акти та усі підтверджуючі документи, однак акти приймання-передачі наданих послуг №8/01/25 від 08.01.2025 року (на суму 46 761,99 грн) та №5/01/25 від 06.01.2025 року (на суму 47 228,61 грн) не були підписані та оплачені.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 93 990,60 основного боргу за надані послуги перевезення.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Укладені між сторонами договори є за правовою природою договорами про надання послуг перевезення пасажирським транспортом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Укладені між сторонами договори є за правовою природою договорами про надання послуг.

У ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" наведено визначення основних термінів:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів;

- послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

- нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 905 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом приймання - передачі наданих послуг (п. 2.8 договору).

Протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання Акту приймання-передачі наданих послуг замовник зобов`язаний розглянути та підписати його в разі відсутності зауважень, або в такий саме строк направити виконавцю мотивовану відмову від підписання. (п. 2.9 договору).

Прийняття наданих послуг здійснюється замовником за умови належного надання послуг (п. 2.10 договору).

У разі виявлення неналежного надання послуг, замовник має право відмовитись від підписання Акту приймання-передачі наданих послуг та оплати неналежно наданих послуг (п. 2.11 договору).

Як встановлено судом, виконавець виконав умови договору (за заявкою замовника надав останньому визначені цим договором належної якості послуги у відповідний строк), оформив належним чином Акти приймання - передачі наданих послуг та здав надані послуги в порядку, передбаченому цим договором.

Зазначене підтверджується:

- заявками №9/98 від 04.01.2025 року, №9/237 від 07.01.2025 року, де замовником вказано, зокрема: кількість військовозобов`язаних (1 особа), яких необхідно перевезти, та маршрут перевезення (1. м. Полтава - с. Мала Любаша Рівенська обл., 2 с. Мала Любаша Рівненська обл. - м. Полтава);

- листами - підтвердженнями №9/122 від 01.05.2025 року та №9/269 від 08.01.2025 року;

- дорожніми листами №098126 від 04.01.2025 року та 098127 від 07.01.2025 року.

Позивач оформив акти здачі - приймання виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню військовозобов`язаних автомобільним транспортом) - №5/01/25 від 06.01.2025 року та №8/01/25 від 08.01.2025 року, які підписані лише з боку виконавця.

Позивач у позовній заяві стверджує, що неодноразово подавав відповідачу для підписання та оплати спірні акти приймання-передачі наданих послуг та рахунки на оплату, однак відповідач акти не підписав, оплату не здійснив.

Суд зазначає, що ФОП Шупик М. М. не надав до суду докази направлення поштовим чи іншим зв`язком вищезазначених спірних актів, однак з листа Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи (адресованого позивачу) (а. с. 46), чітко вбачається, що відповідач підтверджує факт отримання спірних актів, рахунків на оплату та інших доказів на підтвердження виконання позивачем вимог договору.

У вказаному листі Департамент підтвердив факт надання послуг із перевезення з дальністю маршрутів 1403 км та 1471 км відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг №8/01/25 від 08.01.2025 року та №5/01/25 від 06.01.2025 року.

При цьому, лист Департаменту не містить посилань на недоліки чи неналежне надання послуг позивачем.

Відповідно до п. 2.6 договору, за надання передбачених договором послуг замовник сплачує виконавцю їх вартість протягом 30 робочих днів з дня підписання Акту приймання - передачі наданих послуг та отримання відповідною рахунку - фактури (в т. ч. за кожною окремою поїздкою) шляхом безготівковою переказу на поточний рахунок виконавця.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Таких висновків також дотрималася об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акту виконаних робіт), покладений саме на замовника.

Посилаючись на постанову КМУ від 01.03.2024 року №65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету", постанову КМУ від 11.10.2016 року №710 "Про ефективне використання державних коштів", відповідач у листі (а. с. 46) відмовив ФО-П Шупику М. М. у підписанні актів приймання-передачі наданих послуг та оплаті за ці послуги згідно підпункту 2.9 п. 2 договору про закупівлю №92/24 від 23.12.2024 року. Мотиви відмови - загальний кілометраж, сума наданих послуг - кількість військовозобов`язаних, які перевозилися у 2 (двох) перевезеннях, а саме: 1 (одна) особа, не відповідають принципам ефективного, раціонального та економного використання бюджетних коштів та нормативно-правовим актам держави щодо використання бюджетних коштів в частині співвідношення дальність перевезення - кількість осіб - грошові затрати.

Стосовно не відповідності наданих послуг принципам ефективного, раціонального та економного використання бюджетних коштів та нормативно-правовим актам держави щодо використання бюджетних коштів в частині співвідношення дальність перевезення - кількість осіб - грошові затрати, суд зазначає, що позивач виконував умови договору щодо перевезення виключно на підставі заявок відповідача, де чітко вказано кількість осіб та маршрут.

Тобто, відповідач здійснюючи замовлення на спірні перевезення мав усвідомлювати - наскільки вони відповідають принципам ефективного, раціонального та економного використання бюджетних коштів та нормативно-правовим актам держави щодо використання бюджетних коштів в частині співвідношення дальність перевезення - кількість осіб - грошові затрати.

Таким чином, заперечення відповідача щодо відсутності підстав для оплати наданих послуг, які були фактично надані позивачем, визнаються судом необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Так, судом встановлено, що відповідач відповідно до умов договору про закупівлю №92/24 від 23.12.2024 року зобов`язався оплатити позивачу надані послуги.

Отже, позивач мав правомірні очікування щодо виконання відповідачем його обов`язків по договору.

Необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20).

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Враховуючи викладене, суд відзначає, що виконавець, здійснюючи правомірну поведінку, має "законні очікування" на відповідну добросовісну поведінку замовника, та застосування до нього тих процедур, що є передбачуваними і очікуваними для нього.

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 93 990,60 грн основного боргу за договором про закупівлю№92/24 від 23.12.2024 року обґрунтовані, відповідачем не спростовані та не заперечуються, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (у п. 3.2 рішення) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, позивачем надано суду копії договору № 20250220/1 про надання професійної правничої допомоги від 20.02.2025 року, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних АО "Партнери", рахунку - фактури №20/02/1 від 20.02.2025 року на суму 20 000,00 грн, квитанції №20/02/01 від 20.02.2025 року на суму 20 000,00 грн, ордеру серія ВІ №1283566 від 26.02.2025 року.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню, окрім витрат по сплаті судового збору, вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2025 року Адвокатське об`єднання Партнери (далі адвокатське об`єднання) і Фізична особа - підприємець Шупик М. М. (далі - клієнт) уклали договір про надання професійної правничої допомоги №20250220/1 (далі договір №20250220/1, а. с. 48, 49).

Сторони погодили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі (п. 1.1 договору №20250220/1).

За правничу допомогу, передбачені в пункті 1.2 договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар). Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар в розмірі 20 000,00 грн, сума якого є фіксованою та не залежить від обсягу виконаних робіт, в межах даної справи (п. 4.2 договору №20250220/1).

Відповідно до наданого детального опису робіт (наданих послуг), адвокатським об`єднанням виконано наступні роботи (надано послуги):

- надання консультацій, роз`яснень клієнту з приводу проблемного питання та можливості звернення до суду;

- вивчення матеріалів, наданих клієнтом, формування правової позиції у справі;

- підготовка позовної заяви з додатками;

- представництво та вчинення усіх необхідних процесуальних дій в ходжі судового розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу відповідачу у справі надавала адвокат Литвиненко А. І. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №20250220/1 від 20.02.2025 року та ордеру та ордеру серія ВІ №1283566 від 26.02.2025 року.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі 910/9714/22, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Судом в даному випадку враховується, що спір у справі №917/390/25 незначної складності; розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань; процесуальні дії адвоката Литвиненко А. І. в ході судового розгляду справи зводяться лише до подання позовної заяви. Окрім того, судом не встановлено, що дана справа мала велике значення для сторін, зокрема, що результат її вирішення міг вплинути на репутацію сторони чи вона викликала публічний інтерес.

З огляду на наведене, виходячи з вищенаведених критеріїв їх оцінки та керуючись статтями 2, 123, 80, частиною четвертою статті 126, 129 ГПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірними з наданою правничою допомогою у Господарському суді Полтавської області.

Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний ) на користь фізичної особи - підприємця Шупика Михайла Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 93 990,60 грн основного боргу, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 27.05.2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко