ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2025 Справа № 917/2262/24
м. Полтава
про стягнення 272 000,00 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аіс-Полтава" про стягнення 272 000,00 грн. пені за прострочення слати штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несплату відповідачем штрафу в розмірі 272 000,00 грн, нарахованого відповідно до рішення Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72/28-р/к від 19.04.2024 року за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Правовими підставами позовних вимог позивач зазначає ст. 56, 60, 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 17, 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» тощо.
Ухвалою від 17.12.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 16.01.2025 року на 09:55 год.
03.01.2025 (вхід. № 58) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника Відділення.
Ухвалою суду від 16.01.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 27.03.2025 на 10:15 год.
Ухвалою від 27.03.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.05.2025 на 13:30 год.
22.04.2025 (вхід. № 5320) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника Відділення.
Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.
Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, усі ухвали у цій справі відповідно до приписів Закону України «Про доступ до судових рішень» були своєчасно розміщені судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відповідні оголошення оприлюднювалися також на вебсторінці офіційного вебпорталу судової влади в Інтернеті за адресою: pl.arbitr.gov.ua.
Тобто, відповідач належним чином повідомлявся про це провадження, час, дату та місце проведення судових засідань.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з наведеним суд розглядає спір за наявними матеріалами.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті суд дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
У судовому засіданні 27.05.2025 суд ухвалив рішення згідно з ст. 233, ст. 240 ГПК України без його проголошення з огляду на неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72/28-р/к від 19.04.2024 року, зокрема, визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аіс-Полтава" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіал-Україна" вчинили порушення, передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (п. 1, 3, 5, 7, 8 резолютивної частини рішення адміністративної колегії).
За вказані порушення на відповідача накладено штраф в сумарному розмірі 272 000,00 грн (п. 2, 4, 6, 8, резолютивної частини рішення адміністративної колегії).
Зазначений лист повернувся до відділення з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Інформацію про рішення адміністративної колегії було опубліковано в друкованому виданні Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» № 110 (7770) від 30.05.2024.
За даними позивача дане рішення не було оскаржено та набрало законної сили, протилежного матеріали справи не містять.
15.08.2024 видано наказ голови Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72/11/ю у справі № 72/46-21 про примусове виконання рішення щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аіс-Полтава" 272 000,00 грн штрафу, накладеного на відповідача за рішенням Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72/28-р/к від 19.04.2024 року, відкрито виконавче провадження № 75878087.
Отже, позивач - Південно - Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 272 000,00 грн пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладеного на відповідача за рішенням Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 72/28-р/к від 19.04.2024 року.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 238 Господарського Кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.
Відповідно до ч.1 статті 239 Господарського кодексу України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, в тому числі, адміністративно-господарський штраф.
У ч. 1 ст. 241 ГК України вказано, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Частиною першої статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Відповідно до статті 51 цього Закону порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За частиною третьою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
Відповідно до частини восьмої статті 56 цього Закону протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.
Частиною першою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Судом встановлено, що надісланий позивачем на адресу відповідача рекомендований лист від 23.04.2024 року № 72-02/648е з доданим витягом з рішення адміністративної колегії повернуто поштою, інформацію про рішення адміністративної колегії було опубліковано в друкованому виданні Кабінету міністрів України «Урядовий кур`єр» № 110 (7770) від 30.05.2024.
Враховуючи вимоги ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, рішення адміністративної колегії слід вважати врученим відповідачу 10.06.2024 року.
За даними позивача дане рішення не було оскаржено та набрало законної сили, штраф відповідачем не сплачено. Дана обставина відповідачем не спростована.
У ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зазначено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
З матеріалів справи вбачається, що нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного означеним рішенням, проведено позивачем з 12.08.2024 року по 05.12.2024 року.
Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 115 дні.
Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:
272 000,00 грн х 1,5 % = 4080,00 гривень,
де 272 000,00 гривень - розмір штрафу, накладеного рішенням №72/28-р/к;
1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
За 115 дні прострочення сплати штрафу сума пені становить: 4080,00 х 115 = 469 200,00 грн.
Оскільки в силу вимог закону розмір пені не може перевищувати розміру накладеного штрафу, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 272 000,00 грн.
Суд перевірив розрахунок заявленої до стягнення суми пені та встановив, що пеню в сумі 272 000,00 грн позивачем нараховано та заявлено правильно.
Відповідно до частини 7 статті 56 Закону, у разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню у судовому порядку.
Статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі, про стягнення не сплаченої у добровільному порядку пені.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що під час розгляду справи судом встановлена обставина порушення відповідачем законодавство про захист економічної конкуренції, пеню відповідач у добровільному порядку не сплатив, що ним не спростовано. Докази зворотного матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги доведеність належними, достатніми, допустимими, достовірними та вірогідними доказами позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ :
1. Позов задовольнити.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).
Повне рішення складено 27.05.25
Суддя Солодюк О.В.