ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1316/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" (місцезнаходження: 61052, місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90; )
до Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (місцезнаходження: 614621, Харківська обл., Лозівський р-н, смт.Краснопавлівка, мікрорайон, буд.16; )
про стягнення 1 558 889, 65 грн.
за участю представників :

позивача: Капустник Ю.О. (самопредставництво);

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківводоканал" (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (відповідач) заборгованості у розмірі 1 558 889, 65 грн.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.04.2025 позовну заяву Комунального підприємства "Харківводоканал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1316/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 травня 2025 року о 11:40. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем.

09.05.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№011315 від 09.05.2025), в якому останній визнає позовні вимоги та не заперечує щодо стягнення суми основної заборгованості в розмірі 1 558 889,65 грн., проте просить суд розстрочити виконання судового рішення на один рік. Відповідач зауважує, що КП «Тепловодосервіс» є підприємством житлово-комунального господарства, яке надає послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення споживачам різних категорій. Відповідач має обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або взагалі роблять його неможливим. Основною причиною неможливості одразу виконати рішення є скрутне фінансове становище КП «Тепловодосервіс», зумовлене насамперед невідшкодуванням державою заборгованості з різниці в тарифах, яке водночас викликало і інші фактори, що істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання майбутнього судового рішення. КП «Тепловодосервіс» не зможе виконати рішення та ним будуть спричинені лише ще більш негативні наслідки у вигляді блокування роботи критично важливого підприємства (Відповідача) через арешти рахунків та майна.

13.05.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№11571 від 13.05.2025), в якій останній заперечує щодо розстроченння виконання рішення на 1 рік, вважає, що наведені боржником у заяві підстави для розстрочення виконання рішення не є виключними, а тяжке фінансове становище підприємства відповідача не є винятковою і не прогнозованою обставиною, зазначає, що підприємство позивача також є об`єктом критичної інфраструктури. На підставі зазначеного, позивач пропонує розстрочити виконання рішення строком на 5 місяців.

Присутній у судовому засіданні 19.05.2025 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та 50 % судового збору повернути позивачу з Державного бюджету України, рішення суду пропонував розстрочити на строк - 5 місяців.

Представник відповідача в судове засідання 19.05.2025 не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання ухвали суду від 24.04.2025 до його електронного кабінету, у відзиві на позов просив розглядати справу за відсутністю його представника.

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що останні не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про ухвалення в підготовчому засіданні у справі судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.11.2016 між КП «Харківводоканал» та КП «Тепловодосервіс» Лозівської міської ради Харківської області укладено Договір про надання послуг з централізованого водопостачання № 6966/10-А-1 (далі -Договір).

Відповідно до умов Договору КП «Харківводоканал» зобов`язалось надати послуги з водопостачання, а КП «Тепловодосервіс» Лозівської міської ради Харківської області - здійснювати регулярну оплату за надані послуги згідно з діючими тарифами.

Згідно п.3.2 Договору споживач зобов`язаний здійанювати водоспоживання тільки на підставі цього Договору.

Відповідно до п.3.2.2 Договору щомісячно надавати завірені відомості про обсяги фактичного водоспоживання категорій: населення, бюджетні установи, житлово-експлуатаційні організації, власні потреби та інші не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. При цьому обсяг водоспоживання по категорії інші дорівнює різниці між показниками приладів обліку води за поточний місяць та обсягами водоспоживання категорій, зазначених в відомостях

Крім того, у п.3.2.3 Договору сторонами погоджено, що споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за послугу, надану КП «ХВК» відповідно до затверджених тарифів, оплату інших платежів, передбачених цим Договором та чинним законодавством, у встановленому порядку.

Згідно п. 3.2.5 Договору споживач зобов`язаний обладнати засобами обліку води власні системи водопостачання.

Відповідно до п.4.1. Договору Оплата наданих послуг та інших категорій платежі платіжних документів (рахунків, тощо) КП «ХВК» по категорії води, що визначені умовами цього Договору, в 7-денний терл (рахунку, тощо) КП «ХВК».

Пунктом 4.2 Договору передбачено , що розмір тарифів на централізованого водопостачання визначається в установленому діючим законодавством України порядку.

Водночас, відповідно до п.4.3 Договору платіжні документи (рахунки, тощо) КП «ХВК» є обов`язковими до приймання Споживачем. Порядок приймання цих документів узгоджується Сторонами і може здійснюватися в такий спосіб:

- нарочним Споживача;

- у разі неотримання Споживачем у КП «ХВК» вказаних документів у строк, визначений Договором. - рекомендованою поштою. У цьому випадку платіжні документи (рахунки, тощо) КП «ХВК» вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення.

Крім того, згідно п. 4.4. Договору не рідше одного разу в квартал споживач виконує звірку розрахунків із КП "ХВК" зі складанням одностороннього атку звірки.

Згідно п.5.1 Договору при невиконанні або при неналежному виконанні зобов`язань, встановлених цих Договором, та при вирішенні питань, не обумовлених цим Договором, Сторони керуються діючим законодавством України.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що договір набирає сили з 01.11.2016 та діє до 31.12.2019.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі, якщо за один місяць до закінення строку дії Договору від жодної зі сторін не надходило письмових заяв про припинення дії Договору, даний договір є пролонгованим на тих же самих умовах на наступні 12 місяців. При цьому, кількість таких пролонгацій необмежена.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

КП «Харківводоканал» свої зобов`язання виконало в повному обсязі - надало Відповідачу послуги з водопостачання, що складаються з фактичних обсягів водоспоживання, що підтверджують акти здачі-приймання наданих послуг з централізованого водопостачання.(а.с.9 зворотня сторона - 11).

КП «Харківводоканал» свої зобов`язання виконало в повному обсязі - надало Відповідачу послуги з водопостачання, що складаються з фактичних обсягів водоспоживання, що підтверджують акти здачі-приймання наданих послуг з централізованого водопостачання.

Відповідно до обсягу наданих послуг з централізованого водопостачання за період з 01.05.2024 до 31.01.2025 включно та з урахуванням діючих тарифів (ст.17 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 № 2894 Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП Харківводоканал, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.07.2024 № 1399 Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП Харківводоканал, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2024 № 2335), Відповідачу була нарахована плата в розмірі 1 558 889 грн 65 коп та виставлені рахунки на цю суму відповідно до ч. 1 ст. 198 Господарського кодексу України та п. 4.3 Договору.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, за змістом зазначених норм, за договором про надання послуг виконавець зобов`язується виконати певні дії або здійснити певну діяльність, які, як правило, не мають матеріального результату (наприклад, послуги зв`язку, освітні послуги, спортивно-оздоровчі та ін.). Деякі послуги можуть мати матеріальний результат, як, наприклад, медичні послуги із надання стоматологічної допомоги (пломбування хворого зуба, встановлення коронки). Проте всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, адже при наданні послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Отже, предметом договору про надання послуг є виконання певних дій або здійснення певної діяльності, які не мають матеріального результату.

Зі змісту ч. 2 ст. 901 ЦК України вбачається, що положення Глави 63 цього Кодексу поширюються на всю низку договорів, предметом яких є надання послуги, що споживається, в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, які передбачені цим Кодексом поза межами глави (перевезення, страхування, транспортне експедирування, зберігання, доручення, комісія, управління майном та ін.) так які не передбачені Кодексом, але містяться в інших нормативно-правових актах - Законі України Про аудиторську діяльність, Законі України Про зв`язок тощо. Окрім цього, положення зазначеної глави поширюються на інші види договорів, які не передбачені законодавством взагалі, але мають своїм предметом надання послуг.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 20 цього ж закону, до обов`язків споживача належить, зокрема, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між позивачем - КП "Харківводоканал" та відповідачем - КП "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Х/о на підставі укладеного між ними договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 6966/10-А-1 від 01.11.2016, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, докази припинення дії цього договору в матеріалах справи відсутні, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, цей договір є обов`язковим для виконання обома сторонами.

Матеріалами справи підтверджено факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 6966/10-А-І від 01.11.2016 на суму 1 558 889,65 грн за період з 01.05.2024 по 31.01.2025, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви письмовими доказами.

Вартість наданих послуг розрахована позивачем відповідно до умов вказаного договору та діючих тарифів на підставі ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2894 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КП «Харківводоканал» та Постанови НКРЕКП від 31.07.2024 № 1399 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КП «Харківводоканал».

Ураховуючи вищенаведене та беручи до уваги те, що відповідачем визнано позов повністю, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 1 558 889,65 грн законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про розстрчоення виконання рішення строком на один рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочення виконання рішення - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Відповідно до ч. ч. 2, 7 ст. 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Отже, відстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Тобто, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В силу закріплених в пункті 1 ст. 6 Конвенції принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Відповідач у своєму клопотанні просить розстрочити виконання рішення суду у даній справі на строк один рік з моменту винесення рішення по даній справі.

КП "Тепловодосервіс" погоджується, що даний спір виник з його вини, визнає позов в повному обсязі, проте складний економічний стан підприємства, пов`язаний із подіями 2022-2024 років, унеможливлює погашення заборгованості одразу після набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідач зазначає, що найголовнішою обставиною яка безпосередньо вплинула на виконання договірних зобов`язань є невідшкодована державою заборгованість з різниці у тарифах у розмірі 15 718 423,00 грн., що підтверджується протоколами засідань територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці у тарифах. При цьому, відповідач стверджує, що згідно умов Потанови КМУ №1403 від 20.12.2022 ця сума першочергово піде на погашення заборгованості перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Крім того. відповідач перебуває у зоні можливих бойових дій. Разом з цим, підприємство відповідача не ігнорувало заборгованість, а здійснювало платежі по мірі своїх можливостей і наявності коштів на рахунку з травня 2024 - січень 2025 на суму 684 320.72 грн.

Суд приймає до уваги посилання відповідача на те, що КП "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області є підприємством, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення Харківської області в особливий період, тому як основною метою діяльності відповідача є надання послуг з теплопостачання, воопостачання та водовідведення, забезпечує всі категорії споживачів (населення, бюджетні установи, юридичні особи, фоп) багатьма видами житлово-комунальних послуг: централізоване теплопостачання, центролізоване водопостачання, центролізоване водовідведення, управління багатоквартирними будинками, управління побутовими відходами.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також заперечення позивача та його пропизицію, стосовно розстрочення рішення суду строком на 5 місяців, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду стороком на 6 міцсяців - до 19.11.2025, що, не порушуючи баланс інтересів обох сторін, надасть можливість відповідачу відновити свою господарську діяльність, покращити фінансовий стан та самостійно виконати рішення суду у даній справі, а тому частково задовольняє клопотпння відповідача про розстрочення виконання рішення.

Суд вважає, що встановлений строк розстрочення виконання рішення жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права позивача на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

За змістом ст. 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду справи передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Верховний Суд зауважує, принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського Суду від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Верховний Суд також звертає увагу, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову.

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у розмірі 1 558 889,65 грн.

Клопотання Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області про розстрочення виконання рішення (вх.№ 11315/25 від 09.05.2024) суд задовольняє частково та здійснює розстрочення виконання рішення суду стороком на 6 міцсяців - до 19.11.2025 рівними частинами.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 130 ГПК Україниу разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічну норму містить і частина 3ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Позивачем при зверненні з позовом сплачено 18 706,68 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №1834 від 14.04.2025.

Ураховуючи задоволення судом позовних вимог та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 9 353,34 грн, на підставі ч. 1ст. 130 ГПК України та ч. 3ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

В іншій частині у розмірі 9 353,34 грн судовий збір покладається на відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 130, 185, 231, 236-238, 247, 251, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Харківводоканал" задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (місцезнаходження: 614621, Харківська обл., Лозівський р-н, смт.Краснопавлівка, мікрорайон, буд.16; ) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (місцезнаходження: 61052, місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90; ) заборгованість у розмірі 1 558 889, 65 грн., а також судовий збір у розмірі 9 353,34 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Управлінню Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Комунальному підприємству "Харківводоканал" (місцезнаходження: 61052, місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9 353,34, сплачений при поданні позову згідно платіжної інструкції №1834 від 14.04.2025.

Клопотання Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (місцезнаходження: 614621, Харківська обл., Лозівський р-н, смт.Краснопавлівка, мікрорайон, буд.16; ) про розстрочення виконання рішення (вх.№ 11315/25 від 09.05.2024) задовольнити частково.

Розтрочити виконання рішення суду у справі №922/1316/25 строком на 6 місяців з дня ухвалення рішення з 19.05.2025 за наступним графіком:

до 19.06.2025 261 373,83 грн.

до 19.07.2025 261 373,83 грн.

до 19.08.2025 261 373,83 грн.

до 19.09.2025 261 373,83 грн.

до 19.10.2025 261 373,83 грн.

до 19.11.2025 261 373,83 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України.

Повне рішення складено "29" травня 2025 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №9221316/25