ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/172/25

За позовом: Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (49033, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 147, , електронна пошта: )

До відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фізична особа-підприємець Бобова Ірина Олександрівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Прахт Є.І.

Представники сторін:

Від позивача: Гладка В.О. - на підставі ордера серії АЕ №1156274 від 23.09.2022р.;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: не з`явився.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки №А21:104 від 21.10.2021р. у розмірі 638 918 грн 33 коп.

Ухвалою суду від 27.01.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/172/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізичну особу-підприємця Бобову Ірину Олександрівну, підготовче засідання призначено на 18.02.2025р. Ухвалою суду від 18.02.2025р. відкладено підготовче засідання на 11.03.2025р. Ухвалою суду від 11.03.2025р. закрито підготовче провадження у справі №916/172/25 та призначено справу до розгляду по суті на 01.04.2025р.

31 березня 2025р. до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі 916/172/25 в частині стягнення заборгованості у розмірі 4 545 грн 45 коп., у звязку із стягненням з третьої особи в рамках виконавчого провадження в примусовому порядку 27.01.2025 року грошових коштів у розмірі 4 545 грн 45 коп.

Ухвалою суду від 01.04.2025р. відкладено судове засідання на 29.04.2025р.

29 квітня 2025р. до суду від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі №916/172/25, в обгрунтування якої ОСОБА_1 зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №52 від 21.02.2025р. він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації із присвоєнням військового звання «матрос» та призначений на посаду електрика електротехнічного відділення електротехнічної групи електромеханічної бойової частини в/ч НОМЕР_3 за штатом воєнного часу, ВОС -366995К.

З урахуванням зазначеного, на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України відповідач вважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.04.2025р. відкладено судове засідання на 15.05.2025р.

Ухвалою суду від 05.05.2025р. витребувано від Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 та військової частини № НОМЕР_3 докази на підтвердження того, що військова частина НОМЕР_3 переведена на воєнний стан, докази того, що ОСОБА_1 у складі військової частини НОМЕР_3 безпосередньо виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

07 травня 2025р. до суду від позивача надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі, додатком до якого був лист військової частини НОМЕР_3 від 06.05.2025р. №555, згідно якого військова частина у зоні ведення бойових дій не знаходиться та ОСОБА_1 , як і інші військовослужбовці в/ч залучаються до виконання бойових ( спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами командира у складі діючих угрупувань військ (Сил) оборони держави згідно з переліком завдань, затверджених Міністром оборони України.

В обгрунтування позивач також зауважив, що формальне перебування сторони по справі у складі Збройних Сил України є недостатньою підставою для зупинення провадження по справі. Суд має встановити, що військова частина, де проходить службу учасник справи, переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Ухвалою суду від 15.05.2025р. відкладено судове засідання на 27.05.2025р.

21 травня 2025р. до суду від військової частини НОМЕР_3 надійшов лист від 19.05.2025р. №596, відповідно до якого на підстав Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», усі військові частини автоматично перейшли на функціонування в умовах режиму воєнного стану. Окремих розпорядчих документів щодо переходу на воєнний стан конкретно частини НОМЕР_3 командування військової частини не має. Військова частина НОМЕР_3 з 01.01.2023р. по теперішній час у зону ведення бойових дій не входить.

У судовому засіданні 27.05.2025р. суд протокольною ухвалою відмовив відповідачу- ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №916/172/25, виходячи з такого.

Дійсно, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2025р. у справі №904/4027/22 зазначив, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №914/2150/18).

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду такої справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022р. строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та продовжений до цього часу.

Згідно з п. 2 наведеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (ст. 1 Закону України "Про оборону України").

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, організації та підтримання дій руху опору, проведення військових інформаційно-психологічних операцій, боротьби з тероризмом і піратством, заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян та об`єктів (майна) державної власності за межами України, забезпечення їх безпеки та евакуації (повернення), посилення охорони державного кордону, захисту суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі та їх правового оформлення, забезпечення безпеки національного морського судноплавства України у відкритому морі чи в будь-якому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави, заходів щодо запобігання розповсюдженню зброї масового ураження, протидії незаконним перевезенням зброї і наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів у відкритому морі, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, кризових ситуацій, надання військової допомоги іншим державам, а також брати участь у міжнародному військовому співробітництві, міжнародних антитерористичних, антипіратських та інших міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України.

Структура Збройних Сил України визначена ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Збройні Сили України" особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

До основних засад господарського судочинства віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін (ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2023р. у справі №380/7845/21, від 31.05.2023р. у справі №160/1543/21 висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі ЗСУ, оскільки не кожен структурний елемент в складі ЗСУ переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023р. у справі №756/3462/20, від 14.02.2024р. у справі №466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Верховний Суд також врахував, що у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 р. у справі №753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022р. у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022р. у справі №461/5209/19, від 17.01.2023р. у справі №501/1699/17, від 09.05.2023р. у справі №96/5671/21, висловлено позицію щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Таких же висновків дійшов і КАС України (застосування п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України), зокрема, у постанові від 25.04.2024 у справі №852/2а-1/24.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, отриману судом інформацію від Військової частини НОМЕР_3 , суд вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі №916/172/25.

Позивач - ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_1 , відзиву на позовну заяву не надав, в судові засідання не з`являвся, явку свого представника не забезпечив, про наявність судової справи був обізнаний, що підтверджується заявою про зупинення провадження у справі.

Згідно ч. 9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ФОП Бобова І.О. - своїм правом не скористалась, письмових заяв по суті справи до суду не надала.

Про місце, дату та час судових засідань повідомлялась за місцезнаходженням згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та згідно повідомлення пошти поштові відправлення було вручено особисто під підпис 21.03.2025р.

Крім того, про місце, дату та час судових засідань у справі №916/172/25 повідомлялось шляхом розміщення інформації в мережі Інтернет на офіційному сайті Господарського суду Одеської області.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення сторін про розгляд даної справи.

Позивач у справі - ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» зазначив, що 21.10.2021р. між ним (Продавець) та ФОП Бобовою Іриною Олександрівною (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №А21:103 (далі - Договір), за умовами якого позивач прийняв на себе обов`язок поставляти Товар, а відповідач, в свою чергу, приймати та оплачувати Товар.

У зв`язку з невиконанням ФОП Бобовою Іриною Олександрівною своїх зобов`язань за Договором, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ФОП Бобової Ірини Олександрівни про стягнення 857 535 грн 34 коп., з яких: 713 082 грн 04 коп. основного боргу, 66 935 грн 80 коп.- 30% річних та 77 517 грн 50 коп.- пені.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10 січня 2023р. у справі №916/2782/22 позов ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» до ФОП Бобової Ірини Олександрівни про стягнення 857 535 грн 34 коп. задоволено, стягнуто з ФОП Бобової Ірини Олександрівни на користь ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» 713 082 грн 04 коп. основного боргу, 66 935 грн 80 коп.- 30% річних, 77 517 грн 50 коп.- пені, 12 863 грн 03 коп. витрат зі сплати судового збору.

Позивач зазначив, що ФОП Бобовою І.О. на виконання рішення суду було сплачено частково заборгованість на загальну суму 231 480 грн 04 коп. та сума боргу становить 638 918 грн. 33 коп.

Позивач звертає увагу суду, що 21.10.2021р. між ним, ОСОБА_1 та Бобовою І.О. було укладено Договір поруки №А21:104 (далі - Договір поруки), за яким ОСОБА_1. виступає поручителем по виконанню Покупцем - ФОП Бобовою І.О., своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу №А21:104 від 21.10.2021р.

У відповідності до п. 1.1. Договору поруки №А21:104 від 21.10.2021р. предметом цього Договору є зобов`язання Поручителя перед Продавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Покупцем своїх зобов`язань перед Продавцем, які випливають з умов Договору купівлі-продажу № А21:103 від 21.10.2021р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору купівлі-продажу № А21:103 від 21.10.2021р..

Сторони договору встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Продавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та Основним договором, не потребують (п.1.2. Договору поруки).

У випадках неможливості виконання Покупцем своїх зобов`язань за Основним договором: Продавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя чи Покупця або обом сторонам одночасно, повідомивши Поручителя про прострочення Покупцем своїх зобов`язань за Основним договором. Покупець не пізніше ніж за 3 (три) банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за Основним договором повідомляє Продавця та Поручителя про неможливість виконання зобов`язань за Основним договором (п.2.1. Договору поруки).

Крім того, як зазначає позивач, відповідно до п.3.1.2. Договору поруки Поручитель зобов`язаний, у разі невиконання Покупцем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Продавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, 546, 553, 554, 612, Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193, ст. ст. 220, 222 Господарського кодексу України, з врахуванням заяви про закриття провадження в частині, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 634 372 грн 88 коп.

Відповідач та третя особа письмових заяв по суті справи до суду не надали.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 21.10.2021р. між ПАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (Продавець) та ФОП Бобовою Іриною Олександрівною (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №А21:103, за умовами якого позивач прийняв на себе обов`язок поставляти Товар, а відповідач, в свою чергу, приймати та оплачувати Товар.

Через неналежне виконання ФОП Бобовою Іриною Олександрівною своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу №А21:103, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ФОП Бобової Ірини Олександрівни про стягнення 713 082 грн 04 коп. основного боргу, 66 935 грн 80 коп. - 30% річних, 77 517 грн 50 коп.- пені.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10 січня 2023р. у справі №916/2782/22 позов ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» задоволено та стягнуто з ФОП Бобової Ірини Олександрівни на користь ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» 713 082 грн 04 коп. основного боргу, 66 935 грн 80 коп. - 30% річних, 77 517 грн 50 коп. - пені, 12 863 грн 03 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Таким чином, наявність заборгованості ФОП Бобової Ірини Олександрівни перед ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» за Договором купівлі-продажу № А21:103 від 21.10.2021р. у розмірі 638 918 грн 33 коп., з урахуванням проведеної ФОП Бобовою І.О. оплати у розмірі 231 480 грн 04 коп., суд вважає доведеною.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.10.2021р. між ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (Продавець), ОСОБА_1 (Поручитель) та ФОП Бобовою Іриною Олександрівною (Покупець) було укладено Договір поруки №А21:104 (далі - Договір поруки), відповідно до п.1.1. якого предметом цього Договору є зобов`язання Поручителя перед Продавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Покупцем, своїх зобов`язань перед Продавцем, які випливають з умов Договору купівлі-продажу № А21:103 від 21.10.2021р. (Основний договір), а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

Згідно з п.1.2. Договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Продавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та Основним договором, не потребують.

Пунктом 2.1. Договору поруки сторони погодили, що у випадках неможливості виконання Покупцем своїх зобов`язань за Основним договором: Продавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя чи Покупця або обом сторонам одночасно, повідомивши Поручителя про прострочення Покупцем своїх зобов`язань за Основним договором. Покупець не пізніше ніж за 3 (три) банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за Основним договором повідомляє Продавця та Поручителя про неможливість виконання зобов`язань за Основним договором.

Відповідно до п.3.1.2. Договору поруки Поручитель зобов`язаний у разі невиконання Покупцем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Продавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Згідно з п. 6.2 Договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо Продавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України закріплено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою.

Відповідно до ч.1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вже зазначалося вище, заборгованість, яка виникла на підставі Договору купівлі-продажу №А21:103 від 21.10.2021р. та яку рішенням Господарського суду Одеської області від 10 січня 2023р. у справі №916/2782/22 стягнуто на користь позивача, не сплачена в повному обсязі.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за Договором купівлі-продажу №А21:103 від 21.10.2021р. складає 638 918 грн 33 коп.

Разом з тим, позивачем подано заяву про закриття провадження у справі у частині стягнення 4 545 грн 45 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

На підставі зазначеного вище, господарський суд погоджується із доводами позивача та зазначає, що у зв`язку із порушенням ФОП Бобовою І.О. свого зобов`язання, забезпеченого порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» як солідарні боржники.

Беручи до уваги укладений між ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (Продавець), ОСОБА_1 (Поручитель) та ФОП Бобовою Іриною Олександрівною (Покупець) договір поруки №А21:104 від 21.10.2021р., суд вважає, що обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню є вимога ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 634 372 грн 88 коп.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» про закриття провадження у справі 916/172/25 в частині стягнення заборгованості у розмірі 4 545 грн 45 коп. - задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №916/172/25 у частині стягнення заборгованості у розмірі 4 545 грн 45 коп.

3. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки №А21:104 від 21.10.2021р. у розмірі 634 372 грн 88 коп. - задовольнити повністю.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (49033, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 147, ) заборгованість за договором поруки №А21:104 від 21.10.2021р. у розмірі 634 372 грн 88 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 583 грн 77 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29 травня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога