ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2025 р. Справа№ 910/4404/23 (947/24112/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ «Вердикт Капітал»: Бурдюг Т.В. - за довіреністю №3 від 05.02.25

Розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) (суддя Омельченко Л.В., повний текст ухвали складено та підписано - 13.02.2025)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем»

3) Державного підприємства «Сетам»

треті особи без самостійних вимог 1) Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович

2) ОСОБА_2

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура Капітал»

про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна

в межах справи № 910/4404/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассіст Технолоджі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) відмовлено позивачу ОСОБА_1 у задоволення клопотання про повернення у стадію підготовчого судового засідання; Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Аграрних Систем», Державного підприємства «Сетам», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна залишено без розгляду.

У вищевказаній ухвалі, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи в підготовчому провадженні, оскільки у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 21.10.2024 у відповідності до положень ст. 177 ГПК України вже було з`ясовано предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинено усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Крім того, враховуючи повторну неявку позивача у призначені судові засідання у справі, неповідомлення позивачем про причини своєї неявки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21); направити справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва на стадію підготовчого провадження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, порушує процесуальні права позивача та свідчить про упереджене ставлення суду до справи, оскільки суд просто проігнорував документи, подані вчасно електронним шляхом.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

18.04.2024 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшли письмові пояснення у справі, в яких товариство зазначило, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 законна та обґрунтована, а отже не підлягає скасуванню.

Інші учасники справи, не скористалися своїм правом та не подали відзив на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Слід зазначити, що головуючий суддя Отрюх Б.В. перебував у відпустці 24.02.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4404/23 (947/24112/21) за позовом ОСОБА_1 до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», 3) Державного підприємства «Сетам» треті особи без самостійних вимог 1) Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович, 2) ОСОБА_2 , 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура Капітал» про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна в межах справи № 910/4404/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассіст Технолоджі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

03.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/4404/23 (947/24112/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21), поміж іншого, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) залишено без руху, запропоновано надати скаржнику докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) у розмірі 3 028,00 грн, докази надіслання копії апеляційної скарги Державному підприємству «Сетам», Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Маляр Яну Анатолійовичу, Товариству з обмеженою відповідальністю «Сегура Капітал».

19.03.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) та додані до неї документи без розгляду.

26.03.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 повторно звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21); скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21); направити справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва на стадію підготовчого провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.03.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21), зокрема, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4404/23 (947/24112/21); розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) призначено на 12.05.2025 о 14:40.

Явка представників учасників справи

12.05.2025 у судове засідання з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Представники інших учасників справи у судове засідання 12.05.2025 не з`явилися; про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 12.05.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2024 до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду було передано цивільну справу № 947/24112/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Аграрних Систем», Державного підприємства «Сетам», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна.

Ухвалою суду від 31.05.2024 прийнято справу № 910/4404/23 (947/24112/21) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Аграрних Систем», Державного підприємства «Сетам», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна до провадження у межах справи № 910/4404/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем»; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.06.2024 від представника відповідача відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 24.06.2024 клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про розгляд справи з повідомленням сторін - задоволено; постановлено здійснити перехід до розгляду справи № 910/4404/23 (947/24112/21) за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання; постановлено підготовче засідання у справі призначити на 02.09.2024 о 12:45 год. Засідання суду відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 7; викликано у судове засідання учасників справи.

30.08.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою суду від 02.09.2024 було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 21.10.2024 о 13:15 год. ; встановлено строк третій особі - ОСОБА_3 - протягом 15 днів з дня отримання вказаної ухвали для подачі суду письмових пояснень щодо предмета спору, доказів направлення пояснень на адресу інших учасників справи; викликано у судове засідання учасників справи; копію ухвали направлено учасникам справи.

25.09.2024 до суду від ОСОБА_4 надійшло заява про вступ у справу як представника ОСОБА_3

03.10.2024 до суду від ОСОБА_3 надійшли пояснення щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 21.10.2024 було закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 09.12.2024 о 14:30 год; викликано у судове засідання учасників справи; копію ухвали направлено учасникам справи.

У судове засідання 21.10.2024 з`явився представник відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», інші учасники справи не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Ухвалою суду відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 10.02.2025 о 13:30 год.; здійснено виклик у судове засідання учасників справи; копію ухвали направлено учасникам справи.

10.02.2025 від позивача надійшла заява про повернення у стадію підготовчого судового засідання.

10.02.2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою відмовлено позивачу ОСОБА_1 у задоволення клопотання про повернення у стадію підготовчого судового засідання; Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Аграрних Систем», Державного підприємства «Сетам», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегура-Капітал» про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна залишено без розгляду, яка наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Північний апеляційний господарський суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Стаття 13 ГПК України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Співставляючи стадії процесу доказування та стадії судового процесу, судова колегія враховує, що згідно із статтею 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом статей 181, 182 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, у тому числі, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У главі 3 розділу ІІІ ГПК України закріплені положення, які встановлюють порядок реалізації принципу «диспозитивності господарського судочинства» у підготовчому засіданні. Він полягає в тому, що кожен учасник справи може довести певні обставини справи, подавши відповідні докази, надавши пояснення чи заперечення саме під час підготовчого провадження. Це зумовить чітко визначене загальне спрямування судового розгляду, окреслить коло питань, що підлягають розв`язанню на стадії судового розгляду та дозволить процесуально зекономити час розгляду справи. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Відповідно до статті 194 ГПК України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням господарського судочинства. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18, від 03.10.2019 у справі № 902/271/18.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Господарським процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Звертаючись до практики Верховного Суду, колегія суддів враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 902/271/18 сформульовано такий правовий висновок:

«Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18».

З врахуванням наведених правових висновків, Верховний Суд в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20 також зазначив про те, що місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження після його закриття, виходячи з фактів неотримання відповідачем копій ухвали від 09.06.2020 про відкриття провадження у справі, ухвали від 15.07.2020 про відкладення розгляду справи, ухвали від 11.08.2020 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, які (ухвали) повернулися до господарського суду, що підтверджується наявними у справі доказами. При цьому господарськими судами було враховано клопотання відповідача про відновлення підготовчого провадження, яке (клопотання) обґрунтовується тим, що про судову справу відповідач дізнався тоді, коли підготовче провадження вже було закрито, що позбавило його можливості надати відзив на позовну заяву та скористатися іншими правами, наданими сторонам на стадії підготовчого провадження.

Тобто, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть повернутися до стадії вчинення тих чи інших процесуальних дій, які за загальним правилом можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, й після закриття підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до дій, що проводяться на стадії підготовчого провадження, з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21.

В обґрунтування підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у даній справі позивачка зазначила, що існує необхідність у розгляді її заяви про уточнення позовних вимог, поданої до Київського районного суду міста Одеси 14.12.2023. Стверджує, що оскільки не має представника, який би мав доступ до «Електронного суду», то не змогла подати вчасно необхідну заяву до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, усі строки, встановлені Законом для проведення підготовчого провадження у справі, закінчились.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволення клопотання про перехід до розгляду справи в підготовчому провадженні, оскільки у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 21.10.2024, у відповідності до положень ст. 177 ГПК України було з`ясовано предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинено усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов до висновку про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1, оскільки позивач повторно нез`явився в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Дії суду у випадку неявки в судове засідання учасника справи визначені у статті 202 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини четвертої якої у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У системно-логічному зв`язку з цією нормою перебуває норма, закріплена у пункті 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системний аналіз змісту частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що процесуальним наслідком неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання:

1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання;

2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання;

3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання та неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 910/16978/19.

У свою чергу, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2022 у справі №905/458/21 надано характеристику положень частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України за методом правового регулювання цих норм (див. п. 8.4, 8.5).

У теорії права одним з критеріїв, за яким прийнято розрізняти норми права, є метод правового регулювання правових норм. За цим критерієм норми права можуть бути імперативними та диспозитивними.

Імперативні (зобов`язуючі) норми права характеризуються категоричністю приписів. Такі норми реалізуються виконанням, дотриманням або застосуванням. Диспозитивні норми реалізуються використанням, яке, як правило, передбачає його реалізацію на власний розсуд.

Проаналізувавши положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив про те, що у цих нормах законодавець не застосував слова «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду.

Формулювання «суд залишає позов без розгляду», що міститься у частині четвертій статті 202 Господарського процесуального кодексу України, та формулювання «суд залишає позов без розгляду», що міститься у пункті 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних.

Господарський суд, розглядаючи господарські справи, зобов`язаний вчиняти лише ті процесуальні дії і ухвалювати ті процесуальні рішення, які прямо встановлені процесуальним законом, і не може посилатися на те, що у процесуальному законі відсутня пряма чи «імперативна» заборона на вчинення певної процесуальної дії чи ухвалення певного процесуального рішення у вигляді формулювання, що суд не має права продовжити розгляд справи, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив про те, що норми, закріплені у частині четвертій статті 202 та у пункті 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, за методом правового регулювання є імперативними, що означає те, що відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду.

Належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи є передумовою застосування до позивача процесуальної дії залишення позову без розгляду. Це випливає з частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої будь-які питання наслідків неявки у судове засідання будь-якого учасника справи розглядаються за умови, що він був належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання є безумовною підставою для відкладення розгляду справи відповідно до пункту 1 частини другої статті 202 ГПК України. Здійснене судом повідомлення про дату, час і місце судового засідання слід вважати належним, якщо при цьому були дотримані вимоги статей 121, 122, 242 ГПК України.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає порядок судового розгляду справи у змагальному порядку за участю обох сторін.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Разом з цим у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своє неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Як уже зазначалося, пункт 2 частини першої статті 42 ГПК України передбачає право учасників справи брати участь в судових засіданнях. Проте згідно з пунктом 3 частини другої статті 42 цього Кодексу у випадку, коли явка учасників справи визнана судом обов`язковою, вони зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду. При цьому положення статті 202 Господарського процесуального кодексу України вказують на необхідність врахування судом поважності / неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

Так, зокрема у разі першої неявки позивача в судове засідання та при умови, що суд визнав поважними повідомлені позивачем суду причини неявки в судове засідання, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні відповідно до пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України. Натомість неповажність причин неявки позивача в судове засідання свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання на підставі частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України при умові наявності інших зазначених вище обставин для залишення позову без розгляду з цієї підстави.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України виключенням для обов`язкового залишення позову без розгляду можуть вважатися обставини, якщо позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто, суд розглядає справу по суті за умов, якщо: (1) позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та (2) його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. При цьому, суд може розглянути можливість вирішення спору за відсутності позивача (з`ясувати, чи не перешкоджає нез`явлення позивача вирішенню спору) лише якщо від позивача надійшло клопотання про такий розгляд (про розгляд справи за відсутності позивача). У разі, якщо від позивача до суду не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд не має права розглядати справу, а тому не зобов`язаний надавати оцінку наявності такої можливості.

Якщо нез`явлення позивача перешкоджає вирішенню спору (якщо розгляд справи за відсутності позивача неможливий), суд, не зважаючи на заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, позбавлений права розглянути справу по суті. У разі, якщо суд визнав явку позивача обов`язковою до подання позивачем клопотання про розгляд справи за його відсутності, то суд, не зважаючи на це клопотання, зобов`язаний залишити позов без розгляду. У разі, якщо до подання такого клопотання, суд не визнавав явку позивача обов`язковою, у такому випадку суд повинен повідомити позивача про те, що розгляд справи за його відсутності є неможливими та визнати його явку обов`язковою, вирішити питання про відкладення або перерву в судовому засіданні та у разі нез`явлення позивача в наступне судове засідання залишити позов без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2024 у справі № 910/16715/21.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, 10.02.2024 позивачкою через систему «Електронний суд» було подано заяву про розгляд справи без участі її участі, оскільки позивачка не може з`явитися з причин об`єктивного характеру (арешт рахунків, відсутність коштів на адвоката, тощо) і при цьому не заперечує проти розгляду справи за її відсутності.

Разом з цим, суд першої інстанції мав можливість розглянути справу за наявними в ній доказами на підставі положень ч. 10 ст. 81 ГПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Конституцією України передбачається низка гарантій, однією із яких є право судового захисту, що передбачена ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

У п.2.2. Рішення Конституційного суду України у справі № 1-10/2012 зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії» (Ashingdane v. the. United Kingdom)).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) в частині залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а тому ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) в частині залишення позову без розгляду, слід скасувати та справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Трофимчук проти України» зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак, наявні правові підстави для її часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) в частині відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволення клопотання про повернення у стадію підготовчого судового засідання залишити без змін.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/4404/23 (947/24112/21) в частині залишення позову без розгляду скасувати та направити справу № 910/4404/23 (947/24112/21) до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено і підписано 27.05.2025.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко