ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 Справа № 914/1009/25

За позовом: Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів,

до відповідача: Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», смт. Магерів, Львівська область,

про стягнення 177 096, 00 грн

Суддя Манюк П.Т.

за участю секретаря Амбіцька І.О.

Представники:

від прокуратури: Роман Бучко,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Петро Домінік представник.

Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області звернувся в Господарський суд Львівської області із позовом до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» про стягнення шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 177 096, 00 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 28.04.2025. Ухвалою суду від 28.04.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.05.2025.

У судове засідання 19.05.2025 прокурор з`явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях.

У судове засідання 19.05.2025 представник позивача не з`явився, причин неявки не повідомив.

У судове засідання 19.05.2025 представник відповідача з`явився, позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 19.05.2025 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція прокурора.

Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області звернувся в Господарський суд Львівської області із позовом до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» (надалі відповідач, лісгосп) про стягнення шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 177 096, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор вказує, що 08.09.2022 на території ДП «Магерівський військовий лісгосп», зокрема в кварталі 126 виділ 37 та 42 та в кварталі 127 виділ 14 та 20 виявлено незаконну порубку лісу, а саме 132 дерева.

Факт вчинення незаконних рубок на території Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп», на думку прокурора, підтверджується складеними працівниками відповідача актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 12.09.2022, протоколом про адміністративне правопорушення від 12.09.2022, польовими переліковими відомостями та матеріально-грошовими оцінками лісосіки.

Розмір шкоди, встановлений на підставі розрахунків, проведених спеціалістом ДП «Магерівський військовий лісгосп» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575, та з урахуванням щорічних індексацій, по кварталу № 126 становить 69 844, 50 грн, по кварталу № 127 107 251, 50 грн. В загальному, сума шкоди, заподіяної незаконними рубками у кварталах № № 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» складає 177 096, 00 грн.

На думку прокурора, саме на ДП «Магерівський військовий лісгосп» покладено забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного чи іншого впливу.

Відтак, враховуючи невиконання ДП «Магерівський військовий лісгосп» обов`язків щодо охорони лісу, стягненню з відповідача, підлягають завдані збитки у сумі 177 096, 00грн.

Обставини завдання шкоди свідчать про порушення прав та інтересів держави і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з цим позовом.

Позиція позивача.

Представник позивача в судове засідання 19.05.2025 не з`явився, в судовому засіданні 28.04.2025 позовні вимоги прокурора підтримав.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що територія кварталів № № 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» входить до складу військового полігону - «Яворівський міжнародний центр миротворчості та безпеки».

Територія «Яворівського міжнародного центру миротворчості та безпеки» контролюється і управляється військовою частиною НОМЕР_1 на постійній основі. Відповідно, ця військова частина щомісячно повідомляє лісгосп про заплановані стрільби, які проводяться цілодобово, на всіх напрямках та з різноманітних видів зброї.

У період з серпня 2022 року до вересня 2022 року, на території кварталів 126 та 127 для проведення навчань були розміщені військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Отримавши відповідні листи-оповіщення про заплановані стрільби, відповідач вказує, що у нього була відсутня можливість здійснювати охорону, догляд та обхід лісу, з огляду на наявність військових блок-постів та здійснення військових навчань на відповідній території.

Відповідач звертався до відповідних військових частин з листами, в яких звертав увагу, що здійснювати рубку на території проведення навчань заборонено.

У подальшому, одразу після завершення таких військових навчань, працівником відповідача було здійснено огляд території та встановлено незаконну рубку військовослужбовцями 132 дерев, про що у подальшому було повідомлено ВП ГУНП України у Львівській області для проведення розслідування.

Окрім цього, відповідач звертає увагу на лист 1 головного відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 05.10.2022 № 17/611/4-1130 адресований начальнику Яворівського РВП ГУНП України у Львівській області, у якому зазначено, що на території Яворівського полігону в кварталах 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» військовослужбовцями в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_3 здійснено самовільну порубку дерев.

З огляду на вищевказане, відповідач стверджує, що він вживав всіх можливих за вказаних умов заходів щодо охорони лісу та вважає, що у його діях відсутня вина для можливості застосування до нього цивільно-правової відповідальності, оскільки у підприємства була відсутня реальна можливість здійснювати контроль та нагляд за територією, на якій військовослужбовці проводили навчання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 1 Лісового кодексу Украі?ни (далі ЛК України) ліси Украі?ни є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функціі? та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на територіі? Украі?ни, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд Украі?ни і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 16 та ст. 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальноі? власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Частиною другою статті 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно зі статтею 90 ЛК Украі?ни, до основних завдань державноі? лісовоі? охорони належать здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Як встановлено судом, Державне підприємство Міністерства оборони України «Магерівський військовий лісгосп» на підставі матеріалів лісовпорядкування є постійним лісокористувачем лісового фонду, зокрема, території кварталів № 126, № 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп», що не заперечується сторонами.

Територія усього «Яворівського міжнародного центру миротворчості та безпеки», що охоплює в тому числі квартали №№ 126, 127, контролюється і управляється військовою частиною НОМЕР_1 на постійній основі. Вказана військова частина щомісячно повідомляла лісгосп про заплановані стрільби на всіх напрямках та з різноманітних видів зброї, які проводяться цілодобово. З цією метою лісгоспу щомісячно надходили для ознайомлення відповідні аркуші оповіщення, копії яких відповідачем було долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідачем був отриманий такий лист-оповіщення від 25.08.2022 № 155. Згідно зі змістом цього оповіщення, «для працівників ДП «Магерівський військовий лісгосп» діє сувора заборона проходу та проїзду на територію військової частини. Відповідна заборона також поширюється і на цивільне населення, відповідно ніхто крім військовослужбовців не має права і не може перебувати на території військової частини.

Як стверджує відповідач, на всіх під`їзних шляхах розміщені блок-пости, на яких цілодобово чергують військовослужбовці і не пропускають цивільних осіб на територію полігону.

У серпні 2022 в урочищі «Дубровиця», а саме в кварталах 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» для проведення навчань були розміщені військовослужбовці військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Листом від 29.08.2022 № 272 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_2 , що вони розміщені у кварталі 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» і даний лісовий масив відноситься до природно-заповідного фонду, відповідно будь-які вирубки дерев та інші порушення природоохоронного законодавства на цій території караються відповідно до кримінального законодавства. Про одержання такого листа свідчить відповідна відмітка військової частини.

Листом від 09.09.2022 № 290 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_3 , що вони розміщені у кварталі 126 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп». Даний лист був одержаний військовою частиною 12.09.2022 року, про що свідчить відповідна відмітка.

Листом від 07.09.2022 № 284 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 , яка здійснює безпосереднє керівництво територією Яворівського полі гону, про недопущення незаконних дій з боку військовослужбовців, які дислокуються на території Національного природного парку «Яворівський». Відповідачем надані докази, які підтверджують що 08.09.2022 майстром лісу ОСОБА_1 , якому було дозволено вхід у 126 і 127 квартали, під час обходу виявлено незаконну порубку дерев, вчинену військовослужбовцями. Про цей інцидент в той же день ним було написано пояснення на ім`я лісничого Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» ОСОБА_2 .

У подальшому, 09.09.2022 лісничий ОСОБА_2 рапортом на ім`я т.в.о директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» повідомив останнього про самовільну порубку дерев в кварталах 126, 127 в сумарній кількості 132 дерева, які були вчинені військовослужбовцями.

12.09.2022 року уповноваженими працівниками ДП «Магерівський військовий лісгосп» було складено «Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства». Актом було зафіксовано, що у кварталах 126 та 127 Магерівського лісництва вчинено незаконну порубку лісу в сумарній кількості 132 дерева різних порід, загальною кубомасою 29 м3.

Підтвердженням того, що незаконна порубка вчинена військовослужбовцями є лист І головного відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 05.10.2022 № 17/611/4-1130, адресований начальнику Яворівського РВП ГУНП України у Львівській області. В цьому листі зазначено, що на території Яворівського полігону в кварталах 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» військовослужбовцями в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_3 здійснено самовільну порубку дерев.

В позовній заяві прокурор вказує, що досудовим розслідуванням винних у незаконній порубці лісу осіб встановити не вдалося. З цього приводу відповідач заперечує доводи прокурора та вважає, що немає жодного доказу того, що розслідування завершено, а відповідно, передчасно робити висновок, що винні особи не будуть встановлені.

Статтею 105 ЛК Украі?ни визначено, що особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 107 ЛК Украі?ни підприємства, установи, організаціі? і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством Украі?ни.

Системний аналіз положень статті 86, пункту 5 частини другої статті 105, статті 107 ЛК України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, а також передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що за загальним правилом, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Стаття 41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому законом порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до приписів ст. ст. 68, 69 вказаного Закону, порушення законодавства Украі?ни про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством Украі?ни дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організаціі? та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством Украі?ни. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсаціі? в повному обсязі.

Таким чином, відшкодування шкоди, заподіяноі? порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірноі? шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. 4. вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 16.12.2021 у справі № 922/3414/19, позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, предметом спору у цій справі є стягнення з лісгоспу шкоди, заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.

Оскільки особу (осіб), яка здійснила незаконну порубку дерев у ході досудового розслідування кримінального правопорушення на даний момент не встановлено, тому збитки завдані інтересам держави, на думку прокурора, мають бути відшкодовані відповідачем, як постійним лісокористувачем.

Суд звертає увагу, що обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Прокурор стверджує, що шкода заподіяна протиправною поведінкою ДП «Магерівський військовий лісгосп», а саме бездіяльністю у вигляді незабезпечення охорони і збереження закріплених за ним лісів.

До матеріалів справи не надано достатніх доказів, які б підтверджували протиправну бездіяльність лісгоспу, хоча прокурор зобов`язаний довести таку протиправність поведінки (бездіяльності). Прокурором зазначено лише розмір шкоди, яка була розрахована самим відповідачем, однак не вказано в чому саме конкретно полягає бездіяльність лісгоспу за вказаних вище умов.

Обов`язковим елементом цивільно-правової відповідальності є також вина порушника.

Суд звертає увагу, що порубку було здійснено військовослужбовцями на території військового полігону з забороненим доступом працівників відповідача і лісгосп не мав змоги, з незалежних від нього причин (цілодобове проведення військовослужбовцями навчальних стрільб з різних видів зброї, наявність блокпостів), забезпечити належну охорону і контроль за лісовим масивом, оскільки проходження на територію полігону несе небезпеку життю і здоров`ю працівників відповідача. Крім цього, ця територія є територією, куди прохід цивільного населення (можливих правопорушників) також не є можливий.

Окрім цього, відповідачем своєчасно було повідомлено командирів військових частин, які знаходились в даних кварталах, що це територія природно-заповідного фонду і будь-які порубки лісу є кримінально караними.

Відповідачем надані докази, що підтверджують вжиття ним заходів щодо повідомлення військовослужбовців про неправомірність самовільної рубки лісу, а також про відсутність доступу (за наявності реальної небезпеки для життя і здоров`я працівників) для вчинення дій з охорони лісу, що свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди.

За таких обставин суд вважає, що надані відповідачем докази на підтвердження відсутності його вини, є більш вірогідними, ніж докази, надані прокурором на їх спростування, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, залишається за прокурором.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 травня 2025 року.

Суддя Манюк П.Т.