ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. Справа№ 910/13999/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Сибіги О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025

у справі № 910/13999/24 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія"

про стягнення 150 248,53 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп" (далі - позивач, ТОВ "Кепітал енерджі груп") звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" (далі - відповідач, ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія") про стягнення 150 248, 53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу № 24/04-1-КЕГ від 24.04.2023 в частині своєчасної оплати спожитої електричної енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13999/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп" - 32900,13 грн втрат від інфляції, 10000,00 грн витрат на правову допомогу та 2422,40 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд керувався нормами статті 625 ЦК України, оскільки відповідачем було несвоєчасно сплачено поставлену йому за Договором електричну енергію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" 21.02.2024 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13999/24 скасувати повністю; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в зв`язку з чим, на думку відповідача, до нього було безпідставно застосовано положення частини 2 статті 625 ЦК України та стягнуто 3% річних та інфляційні витрати.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13999/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

21.02.2025 до суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, яка обґрунтована тим, що представник скаржника Дем`янець В.В. перебував у щорічній основній відпустці з 01.02.2025 по 20.02.2025 включно (докази додано до заяви).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. у відпустці з 24.02.2025 по 28.02.2025 включно, процесуальні дії по справі не здійснювались.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24 задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі №910/13999/24 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

17.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду, супровідним листом № 910/13999/24 від 14.03.2025, надійшли матеріали справи № 910/13999/24.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Сибіги О.М., Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиція інших учасників справи.

22.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду, через систему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія", а рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24 залишити без змін.

В обґрунтування заперечень проти вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має обмежену дію за колом осіб та регулює виключно правовідносини між позичальником та банком (іншим кредитодавцем/позикодавцем), однак жодна зі сторін даної справи не виступала в ролі позичальника, банку або іншого позикодавця чи кредитодавця, з огляду на що, позивач вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції вірним та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ "Кепітал енерджі груп" (Постачальник) та ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" (Покупець) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 24/04-1-КЕГ від 24.04.2023 (далі - Договір).

Зазначений Договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії (п. 1.1. Договору).

Відповідно до умов п. 2.1. вказаного Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Заявою до договору постачання електричної енергії споживачу (Додаток № 1 до Договору) погоджено здійснення постачання електричної енергії до цеху виготовлення та складу готової продукції Відповідача за адресою: 11501, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Сергія Кемського, 11-Б. Бажаний початок постачання 01 червня 2023 р.

Як зазначає позивач на виконання умов Договору позивачем, зокрема, в період по 31 липня 2024 р. поставлено відповідачу електричну енергію на загальну суму 13676535,74 грн., що підтверджується помісячним Актом здачі-приймання виконаних робіт (товарної продукції) № 255 від 31.07.2024. Вказаний Акт здачі-приймання товарної продукції було підписано позивачем за допомогою Електронного цифрового підпису, надіслано та доставлено відповідачу. Факт доставки документа контрагенту фіксується в правому верхньому кутку документа. Копія відповідного акту приймання-передачі № 255 від 31.07.2024.

Позивач також зазначає про те, що в зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від підписання частини актів здачі-приймання виконаних робіт (товарної продукції), позивач додатково отримав від Оператора систем розподілу АТ "Житомиробленерго" лист "Щодо надання інформації" від 27.08.2023 № 012/29200 стосовно обсягів споживання електричної енергії відповідачем. Зі змісту Листа АТ "Житомиробленерго" вбачається, що обсяги споживання електричної енергії ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" склали: - у липні 2024 року 1 995 200 квт/год. та 2 956 320 квт/год.

Підтверджені оператором систем розподілу АТ "Житомиробленерго" обсяги споживання електричної енергії повністю відповідають зазначеним у акті приймання-передачі за липень 2024 р.

У відповідності з Додатком № 2 до Договору "Комерційна пропозиція" остаточний розрахунок за електроенергію, спожиту в розрахунковому місяці, здійснюється до 10 (десятого) числа місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Однак, як зазначає позивач, поставлена електрична енергія була оплачена відповідачем з простроченням в період з 20.08.2024 по 19.09.2024., що підтверджується платіжними інструкціями: № 4904 від 20.08.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5100 від 28.08.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5262 від 03.09.2024 на суму 2 000 000 грн., № 5452 від 09.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5466 від 10.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5514 від 11.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5541 від 12.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5563 від 13.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5605 від 16.09.2024 на суму 2 000 000 грн., № 5648 від 19.09.2024 на суму 1 676 535,74 грн.

Звертаючись до суду позивачем наголошено на тому, що відповідачем було сплачено за поставлену електричну енергію з простроченням, в зв`язку з чим позивачем нараховано санкції у вигляді 3 % річних за період з 11.08.2024 по 18.09.2024, що становить 32 900,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 117 348,13грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Положеннями статей 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Частиною 1 статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частиною 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до преамбули вказаного закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За змістом пункту 14 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії проводять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом пункту 3.1.1 ПРРЕЕ постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності з Додатком № 2 до Договору "Комерційна пропозиція" остаточний розрахунок за електроенергію, спожиту в розрахунковому місяці, здійснюється до 10 (десятого) числа місяця наступного за розрахунковим.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, поставлена електрична енергія була оплачена відповідачем з простроченням в період з 20.08.2024 по 19.09.2024, що підтверджується платіжними інструкціями: № 4904 від 20.08.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5100 від 28.08.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5262 від 03.09.2024 на суму 2 000 000 грн., № 5452 від 09.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5466 від 10.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5514 від 11.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5541 від 12.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5563 від 13.09.2024 на суму 1 000 000 грн., № 5605 від 16.09.2024 на суму 2 000 000 грн., № 5648 від 19.09.2024 на суму 1 676 535.74 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за період з 11.08.2024 по 18.09.2024, що становить 32 900,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 117 348,13 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було правильно визначено суму, що підлягає стягненню, а саме 32 900,40 грн 3 % річних за період з 11.08.2024 по 18.09.2024 та інфляційних втрат в розмірі 117 348,13грн.

Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для списання річних та інфляційних в період дії воєнного стану, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, вказана норма стосується саме прострочення позичальника стосовно повернення кредиту, наданого банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Правовідносини позики врегульовані главою 71 ЦК України і за своїм змістом характеризуються домовленістю саме щодо надання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, у власність особі, яка зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак, в даному випадку повернення коштів не було предметом домовленостей сторін, відповідний обов`язок виник у зв`язку з порушенням зобов`язання, що не надає відповідачу статусу позичальника, а правовідносинам - статусу кредитних.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат коштів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням меж апеляційного оскарження, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги.

Судові витрати.

Крім того, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було подано заяву про розподіл судових витрат.

Всебічно оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат виходячи з наступного.

Як було встановлено колегією суддів, позивачем, за договором про надання правової допомоги № 253/25 від 04.03.2024 було залучено адвоката - Поліщука П.Я., для надання правової допомоги та представлення інтересів позивача в Північному апеляційному господарському суді. Розмір винагороди адвоката у відповідності до п. 3.1. Договору про надання правової допомоги складає 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). Витрати позивача на правову допомогу адвоката включають: аналіз апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу, направлення копії відзиву на апеляційну скаргу та доданих до неї документів відповідачу, подача відзиву на апеляційну скаргу до господарського суду. (п. 3.2. Договору про правову допомогу). Факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката підтверджується платіжною інструкцією.

Надання правової допомоги за договором № 246/24 від 05.11.2024 саме адвокатом підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 4704 від 25.10.2011, Витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 25.01.2024, Ордером на надання правової допомоги серія АА №1569732 від 22.04.2025.

Згідно з пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно з частинами 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив обсяг витрат на надану професійну правничу допомогу, виходячи із принципу змагальності сторін, а також загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи № 910/13999/24, а відтак, заявлена сума витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 10 000, 00 грн відповідає встановленим критеріям.

Також, колегія суддів зазначає, що клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не надходило.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано складність справи, з огляду на предмет позову та характер правовідносин.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 910/13999/24 залишити без змін.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп" про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги та представленням інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп" в Північному апеляційному господарському суді - задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" (місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 38, ідентифікаційний код: 39325379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал енерджі груп" (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, ідентифікаційний код: 43396393) 10 000,00 (десяти тисяч грн.) витрат на правову допомогу.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/13999/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

О.М. Сибіга