ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"27" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5070/24
За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про визнання недійсним протоколу та рішення, скасування записів
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Фатєєва Г. В.
Представники сторін:
Від позивача: Лях Р.М. - на підставі ордера серії ВТ №10545514 від 15.11.2024р.;
Від відповідача: ТОВ«СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» - Петрова А.М. - на підставі ордера серії ВН №1444855 від 10.12.2024р.
Від відповідача: ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС»- Петрова А.М. - на підставі ордера серії ВН №1444856 від 10.12.2024р.
В засіданні брали участь:
Від позивача: не з`явився;
Від відповідача: ТОВ«СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» - Петрова А.М. - на підставі ордера серії ВН №1444855 від 10.12.2024р.
Від відповідача: ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС»- Петрова А.М. - на підставі ордера серії ВН №1444856 від 10.12.2024р.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.05.2025р. у справі №916/5070/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» та ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників ТОВ «СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» у формі протоколу №03/2023 від 16.11.2023р.; визнання недійсним рішення учасника ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» у формі протоколу від 16.11.2023р.; скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» : державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу №007057524 від 17.11.2023р. ; зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відмовлено повністю.

12 травня 2025р. до суду від ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» надійшла заява про розподіл судових витрат ( вх.№2-727/25 ), ухвалення додаткового рішення у справі №916/5070/24 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» витрат на правову допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи №916/5070/24, у розмірі 30 000 грн.

В обгрунтування заяви відповідач посилається на практику Верховного суду з питань стягнення витрат на правничу допомогу, положення ст.ст.126, 129 ГПК України, а також зазначає, про наявність договору про надання правової допомоги, укладеного 01.12.2024р. між Адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса» та ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС», додаткової угоди від 09.12.2024р. до цього договору, якою визначено фіксований розмір оплати у розмірі 30 000 грн в незалежності від обсягу виконаних робіт (вчинених дій), а також акту виконаних послуг від 06.05.2025р., підписаного без зауважень.

Ухвалою суду від 13.05.2025р. прийнято заяву ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» про розподіл судових витрат ( вх.№2-727/25 ) у справі №916/5070/24 до розгляду та призначено судове засідання щодо розгляду заяви на 22.05.2025р.

Позивачка згідно клопотання, що надійшло до суду 22.05.2025р. ( вх.№16274), просить суд відмовити відповідачу у задоволенні заяви та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 0 грн.

В обгрунтування позивачка зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу ( 30 000 грн) є необгрунтовано високим та неспівмірним із складністю справи, обсягом вчинених представником відповідача дій, адже, представник ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» у справі №916/5070/24 був одночасно і представником ТОВ «СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» і позиція у представництві обох відповідачів була фактично ідентичною.

Позивачка зазначає, що в Акті виконаних робіт не вказується, які саме роботи були виконані представником відповідача та в яку суму вони оцінюються.

Крім того, позиція відповідачів вже була узгодженою в ході розгляду іншої аналогічної справи, яка розглядалася Господарським судом Одеської області, як судом першої інстанції, у звязку із чим позивачка вважає, що формування позиції відповідачів у справі №916/5070/24 не потребувало значного часу.

Також, позивачка посилається на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Розглянув матеріали справи, заяву про розподіл судових витрат, заслухав думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У силу положень п. 12 ч.3 ст. 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із положеннями ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Зокрема, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

У постанові Обєднаної Палати Верховного Суду від 03.02.2024р. у справі №910/9714/22 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Положення ст.ст. 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями ст. 221 ГПК України дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд вважає за необхідне зауважити, що першою заявою по суті спору, поданою ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» до суду, був відзив на позовну заяву, що надійшов до суду 11.12.2024р., у якому відповідач не навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. До відзиву у якості додатку попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат також не додавався. В ході розгляду справи ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» не подавався до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та в заяві про розподіл судових витрат (вх.№2-727/25 від 12.05.2025р. ) відсутні будь-які посилання на попередній ( орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Але, у постановах від 8 квітня 2021 року у справі №161/20630/18, від 12 жовтня 2022 року у справі №725/42/21,від 31 березня 2021 року у справі №916/2087/18, від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі №922/2167/19 Верховний Суд підтвердив, що неподання попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх відшкодуванні. У суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні витрат.

Верховний Суд зазначив, що застосування положень ст. 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, адже відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу є порушенням принципу змагальності, оскільки це є проявом надмірного формалізму.

При цьому, Верховний Суд не раз звертався до рішень ЄСПЛ і зазначав, що надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»).

Надмірний формалізм, на відміну від процесуального формалізму, передбачає механічне дотримання норм процесуального права, не враховуючи доцільності цього і з огляду на конкретні обставини справи (Сакара Н.Ю. Феномен формалізму в цивільному судочинстві. Проблеми законності. 2018. Вип. 143).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути заяву ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» про розподіл судових витрат (вх.№2-727/25 від 12.05.2025р. ) по суті.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

За приписами ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено- повне або скорочене).

Як вбачається з матеріалів справи, вступну та резолютивну частини рішення у справі №916/5070/24 було проголошено судом 06.05.2025р.

12 травня 2025р. до суду від ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» надійшла заява про розподіл судових витрат ( вх.№2-727/25 ), ухвалення додаткового рішення у справі №916/5070/24 та стягнення з Філіппової Тетяни Валентинівни на користь ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» витрат на правову допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи №916/5070/24, у розмірі 30 000 грн.

Отже, з урахуванням того, що 11.05.2025р. було вихідним днем, відповідачем дотримано положення ГПК України щодо строку подання заяви про розподіл судових витрат.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що згідно з п. 12 ч.3 ст.2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст.16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.3 ст.237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

За змістом ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,ст.903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ;(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19, від 02.02.2023р. у справі №915/606/21.

За матеріалами справи, до заяви про розподіл судових витрат ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» ( вх.№2-727/25 ) відповідачем надано Договір про надання правової допомоги, укладений 02.12.2024р. між Адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса» (Адвокатське об`єднання) та ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС»(Клієнт) відповідно до п.1.1 якого Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених у цьому Договорі.

Даний Договір укладений на один рік та набирає чинності з моменту його підписання (п.7.1 Договору).

Згідно розділу 4 Договору оплата правової допомоги здійснюється на підставі Акту та рахунку ( п.4.1); Акти виконаних робіт та рахунки складаються Адвокатським об`єднанням та надаються Клієнту в порядку виконання робіт. Порядок передачі актів виконаних робіт та рахунків визначений п.9.5 цього Договору ( п.4.2); Клієнт зобов`язується оплатити рахунок протягом 3-х банківських днів з дати отримання рахунку від Адвокатського об`єднання, якщо сторони не домовилися про інше ( п.4.4).

09 грудня 2024р. Адвокатське об`єднання «Грищенко та партнери Одеса» (Адвокатське об`єднання) та ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС»(Клієнт) уклали додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 02.12.2024р., якою виклали у новій редакції п.4.1 Договору, а саме: оплата наданих послуг здійснюється на підставі актів виконаних робіт та рахунків. Оплата правової допомоги щодо представництва інтересів в суді першої інстанції по справі №916/5070/24 здійснюється у фіксований сумі в розмірі 30 000 грн незалежно від обсягу виконаних робіт (вчинених дій).

Крім того, сторони виклали у новій редакції п.4.2 Договору, а саме: Факт та обсяг надання Виконавцем послуг замовнику підтверджується Актом виконаних робіт.

Згідно п.4.4 Договору в редакції додаткової угоди від 09.12.2024р. Замовник має право сплачувати вартість робіт частками, повна оплата має бути здійснена на протязі 30 календарних днів з дня проголошення рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/5070/24.

Отже, сума гонорару Адвоката є фіксованою і не залежить від обсягу наданої правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача- ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС», у справі №916/5070/24 була Петрова А.М. на підставі ордеру серії ВН №1444856 від 10.12.2024р., оформленого на підставі договору від 09.07.2024р.

При цьому, ордеру на представництво інтересів ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС», оформленого на підставі договору про надання правової допомоги від 02.12.2024р. матеріали справи не містять, так само як не містять договору про надання правової допомоги від 09.07.2024р., укладеного між Адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса» (Адвокатське об`єднання) та ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» (Клієнт).

За таких обставин, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в ході розгляду справи №916/5070/24 у зв`язку із представництвом інтересів відповідача адвокатом Петровою А.М. згідно ордеру серії ВН №1444856 від 10.12.2024р., оформленого на підставі договору від 09.07.2024р., що є підставою для відмови у задоволенні заяви ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» про розподіл судових витрат ( вх.№2-727/25 ).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Ухвалити додаткове рішення у справі №916/5070/24.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРДІКА АСІСТАНС» про розподіл судових витрат ( вх.№2-727/25 від 12 травня 2025р.) та стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи №916/5070/24, у розмірі 30 000 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повне рішення складено 27 травня 2025р.

Суддя Н.В. Рога