ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 Справа № 922/832/25

Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали

за позовною заявою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, 36014, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, ,

до Фізичної особи-підприємця Кісєльової Марії Михайлівни, АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ,

про стягнення 6 470,13 грн

Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

13.03.2025 року до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до Фізичної особи-підприємця Кісєльової Марії Михайлівни про стягнення 6 470,13 грн, з яких 5 987,77 грн заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 26/53/23-Н від 09.06.2023 р., 482,36 грн пеня.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 р. вказану позовну заяву з доданими до неї матеріалами передано за підсудністю на розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи № 922/832/25 від 07.04.2025 р. останню передано судді Мацко О.С.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов укладеного між позивачем, відповідачем та Головним управлінням статистики у Потавській області Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 09.06.2023р №26/53/23-Н.

Відповідач у встановленому порядку на позов не відреагував. Ухвала суду від 08.04.2025р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка направлялася на адресу, вказану в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг з Реєстру в матер.справи) повернулася до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповвідне оголошення про розгляд даної справи судом було розміщено на офіційному сайті Господарського суду Полтавської області.

Будь-яким іншим способом зв`язатися з відповідачем неможливо. Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи, що ухвала про відкриття провадження у справі направлялась на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, він вважається таким, що повідомлений належним чином про судовий розгляд даної справи. Крім того, ухвала суду була своєчасно розміщена судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, про покладені на нього обов`язки та його процесуальні права.

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (Орендодавець), Фізичної особою-підприємцем Кісєльовою Марією Михайлівною (Орендар), Головним управлінням статистики у Полтавській області ( Балансоутримувач) 09 червня 2023 року укладений Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 26/53/23-Н (копія - в матер.справи).

Підстава укладання Договору - протокол електронного аукціону № LLEOOl-Щ 570, сформований 31.05.2023, затверджений наказом Регіонального відділення від 02.06.2023 № 254.

Предметом Договору (об`єктом оренди) є державне нерухоме майно - частина нежитлових приміщень адміністративної будівлі загальною площею 17,8 кв.м., розташованих за адресою: вул. Пушкіна, 103, м.Полтава.

Строк дії договору - на період воєнного стану та 1 рік після його припинення чи скасування. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності договором. Договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі закінчується датою припинення цього договору (п.12.1 Розділу І Незмінюваних умов Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору оренди Балансоутримувач передав Відповідачу нерухоме майно, що належить до державної власності, шляхом підписання 09.06.2023р. відповідного акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до статей 173, 175, 179 Господарського кодексу України, зобов`язання, щі виникають між суб`єктами господарювання є господарськими зобов`язаннями, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дії господарського характеру на користь іншого суб`єкта (управнена сторона), а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Зобов`язання майнового характеру, що виникають між суб`єктами господарювання, є майново-господарськими зобов`язаннями. Майново-господарскі зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, на підставі господарських договорів, господарсько-договірними зобов`язаннями. Підставами виникнення господарських договірних зобов`язань є господарський договір.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до вимог частини 1 статті 17 Закону № 157 орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Місячна орендна плата за Договором, з урахуванням вищевказаного протоколу електронного аукціону становить - 2 000,00 грн (пункт 9 Розділу І Змінюваних умов Договору).

Співвідношення розподілу орендної плати становить: 50 % до держбюджету, 50% - Балансоутримувачу (пункт 16 Розділу І Змінюваних умов Договору).

Орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року (пункт 3.2 Розділу II Незмінюваних умов Договору).

У пункті 3.3 Розділу II Незмінюваних умов Договору вказано, що орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов щомісяця, до 15 числа поточного місяця оренди.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.3 Розділу II Незмінюваних умов Договору оренди, за не виконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором; спори, які виникають за цим договором або у зв`язку із ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Частиною 4 статті 17 Закону № 157 передбачено, що Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змісті зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно виконував взяте зобов"язання з внесення орендної плати, у зв"язку з чим йому надсилалися листи від 06.03.2024 № 18-121-01078 та 17.04.2024 № 18-121-01868 щодо необхідності погашення заборгованості, про останні залишені ФОП Кісєльовою М.М. без належного реагування.

Регіональним відділенням на адресу ФОП Кісельової М.М. направлений лист від 22.05.2024 № 18-121-02420, яким останнього повідомлено про відмову від Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності на підставах, встановлених договором та закном.

З урахуванням направлення даного листа, як вказує позивач, враховуючи пункт 12.8 Розділу II Незмінюваних умов Договору оренди цей Договір є припиненим 30.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що лист про відмову від договору було направлено на юридичну адресу відповідача та не отримано останнім. З цього прводу суд зазначає наступне:

Повідомлення відповідача про відмову від договору є юридично значимою дією, оскільки така дія не лише засвідчує наявність волевиявлення відповідача на розірвання договору, але й забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, і є передумовою для настання обумовлених договором наслідків.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а отже, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальноприйнятих уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, суб`єкт господарювання вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами, а тому останні можуть потребувати оперативної взаємодії з таким суб`єктом у господарській діяльності, зокрема задля проведення переговорів, співпраці у здійсненні прав та виконанні обов`язків, вчинення односторонніх правочинів, можливості обміну інформацією за договором. Звідси, зокрема, випливає обов`язок суб`єктів господарювання забезпечити доступність власних контактів, у тому числі можливість звернення до суб`єкта господарювання письмово в розумний строк.

Обов`язковою передумовою здійснення господарської діяльності є державна реєстрація суб`єкта господарювання, що забезпечує реалізацію принципів публічності, загальновідомості і достовірності даних про господарюючих суб`єктів. Відповідно ст. 9Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», В Єдиному державному реєстрі містяться відомості, зокрема, про її місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно ст..50 ЦК України, Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

За таких підстав негативні наслідки неодержання суб`єктом господарювання звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на останнього.

Схожий висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.05.20 у справі № 910/719/19 (провадження № 12-18гс20).

В аспекті обставин цієї справи, суд зауважує, що не отримання відповідачем листа позивача (свідоме або випадкове) обмежує права останнього на відмову від Договору.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2021 у справі № 910/9359/20 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З матеріалів справи (арк..справи 15-16) слідує, що повідомлення про відмову від Договору від 22.05.2024р. надіслано за адресою відповідача, яка співпадає як із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і з відомостями, які зазначені у Договорі (а.с.6) , а відтак, суд дійшов висновку про те, що позивачем всі можливі дії щодо належного повідомлення контрагента про відмову від договору.

Однак внаслідок невиконання з серпня 2023 року Відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного перерахування орендної плати за Договором, за ним утворився та обліковується борг по орендній платі у розмірі 5 987,77 гривень за період з 01.08.2023 по 30.05.2024 року, розрахунок якого додано позивачем до позовної заяви.

Згідно із положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторов разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони погодили Відповідно до пункту 3.8 Розділу II Незмінюваних умов Договору оренди,що на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Враховуючи, що Відповідачем не проводилась належна оплата за орендоване нежитлове приміщення, яке є державною власністю, Позивачем нарахована пеня, яка згідно з доданим до позовної заяви Розрахунком становить 482,36 грн за період з 16.07.2023 по 30.05.2024 (з урахуванням початку періоду прострочення по кожному платежу).

При перевірці обрахунку пені суд виходить з приписів ст.. 253,254 ЦК України:

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Судом встановлено, що при обрахунку пені позивачем не враховано, що 15.07.2023р. припало на суботу; відтак, отаннім днем виконання обов`язку відповідачем є понеділок,17.07.2023р., з 18.07.2023р. почалося прострочення; за період з 18.07.2023р. по 27.07.2023р. (графа 1 розрахунку, а.с.23) розмір пені становить 10.50 грн. В іншому розрахунок помилок не містить. Відтак, обґрунтованою є сума пені 480.26 грн. В задоволенні стягнення 2.10 грн пені суд відмовляє.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Відповідач, як зазначалося вище, жодних заперечень проти позову не надав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кісєльової Марії Михайлівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонлу Державного майна України по Полтавській та Сумській областях (36014, м.Полтава, вул..Небесної Сотні, буд.1/23, ) 5 987,77 грн орендної плати, 480,26 грн пені, 2 421,61 грн судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 22.05.2025 р.

Суддя О.С. Мацко