ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Справа № 915/134/24

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представників сторін: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Обрій-ДКП,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод,

про: стягнення 31997,67 грн,-

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство Обрій-ДКП звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод про стягнення грошових коштів в сумі 31997,67 грн, з яких: 31081,35 грн - борг за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів по договору №НГЗ-Д-21-563 від 04.01.2022 за період з березня по вересень 2022 року; 916,32 грн - збитки від інфляції.

В обґрунтування вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині здійснення розрахунків за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів у спірний період.

Ухвалою суду від 13.02.2024 (суддя Ткаченко О.В.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне:

- зобов`язання з оплати послуг виникає у відповідача за умови наявності підписаного уповноваженими представниками сторін акту наданих послуг та зареєстрованої виконавцем у ЄРПН податкової накладної. При цьому, розрахунковим періодом є повний календарний місяць;

- жоден із наданих актів не підписаний не тільки з боку відповідача, але і з боку виконавця. На всіх актах проставлена печатка бухгалтерії позивача, але підпис уповноваженої особи виконавця відсутній на всіх актах;

- позивач надав до суду шість не підписаних актів, які не містять реквізитів для визнання їх первинними документами;

- послуги оплачуються на підставі зареєстрованої виконавцем у ЄРПН податкової накладної на суму зобов`язань з ПДВ виконавця за відповідним актом. У спірний період надання послуг (березень - вересень 2022 року) жодна податкова накладна не була надана відповідачу;

- до позовної заяви додані копії лише двох податкових накладних, зареєстрованих 28.09.2023. При цьому, позивачем долучено до позовної заяви витяг із реєстру платників єдиного податку №3606, згідно з яким позивач з 28.04.2022 є платником єдиного податку третьої групи за ставкою 2%;

- у акті наданих послуг №2486 від 27.04.2022 сума послуг безпідставно завищена на суму ПДВ - 1378,44 грн. При цьому, за умовами спірного договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Тобто, акт наданих послуг має складатися не раніше 30.04.2022, та враховувати обсяг надання послуг за весь повний календарний місяць. З метою нарахування ПДВ за квітень, позивач, в порушення умов спірного договору склав акт за неповний місяць 27.04.2022, при цьому додав до позову подорожній лист та талон замовлення за 28.04.2022, що вказує на надання ним послуг після 27.04.2022. За такого, на думку відповідача, акт наданих послуг за квітень 2022 року у такому вигляді не може бути підписаний з боку відповідача.

У зв`язку із звільненням у відставку головуючого у даній справі судді Ткаченка О.В. проведено повторний автоматизований розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2024, - справу призначено до розгляду головуючому судді Мавродієвій М.В..

Ухвалою суду від 24.06.2024 справу прийнято до свого провадження суддею Мавродієвою М.В.. Розгляд справи почато спочатку. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.07.2024.

23.07.2024 та 09.09.2024 судом відкладалось підготовче засідання відповідно на 09.09.2024 та 03.10.2024 у зв`язку з неявкою сторін.

У підготовчому засіданні 03.10.2024 судом оголошено перерву до 29.10.2024.

Ухвалою суду від 29.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2024.

02.12.2024 судом відкладено розгляд справи на 18.12.2024 за відповідним клопотанням позивача.

18.12.2024 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.

Ухвалою суду від 18.12.2024 розгляд справи призначено на 20.01.2025.

У судових засіданнях 20.01.2025, 12.02.2025 та 12.03.2025 судом оголошувались перерви відповідно до 12.02.2025, 12.03.2025 та 11.04.2025.

11.04.2025 судом відкладено розгляд справи на 16.05.2025 за відповідним клопотанням відповідача.

В ході розгляду справи сторони підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання 16.05.2025 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 16.05.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя.

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі «Бараона проти Португалії» 1987 року Суд відзначив: «Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів». Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами».

Слід зазначити, що тривалість розгляду даної справи насамперед пов`язана з намаганням суду забезпечити процесуальні права сторін на доведення суду своїх позицій, шляхом надання додаткових пояснень та доказів, що зумовило неодноразові відкладення справи.

Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями.

З початку військової агресії російської федерації проти України активні бойові дії ведуться на території Миколаївської області та міста Миколаєва. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги і планові, аварійні та екстрені відключення електроенергії по місту Миколаєву, Господарський суд Миколаївської області, працюючи з обмеженнями у здійсненні правосуддя, не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/759/24, в межах строку передбаченого Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно, справа розглянута судом в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Цивільним законодавством визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Законодавством передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 04.01.2022 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як споживачем, було укладено договір №НГЗ-Д-21-563 про надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з поводження з побутовими відходами (завантаження відходів з контейнерів в автомобіль, вивезення відходів), а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, які передбачених цим договором (п.1 Договору).

Згідно п.п.6.10-6.12 Договору, послуги оплачуються безготівковим шляхом на поточний рахунок виконавця до 20-го числа місяці, що слідує за звітним, на підставі акту наданих послуг та зареєстрованої виконавцем у ЄРПН податкової накладної на суму зобов`язань з ПДВ виконавця за відповідним актом. Розрахунок за фактично надані послуги здійснюється за актом виконаних робіт (надання послуг) (для споживачів госпрозрахункових підприємств всіх форм власності та бюджетних установ), що підписується уповноваженими представниками сторін. У разі відмови споживача здійснити підписання акту виконаних робіт, вказаний акт із підписом уповноваженої особи та відбитком печатки виконавця надсилається на юридичну адресу споживача за допомогою поштового сервісу та вважається врученим з моменту його направлення.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним в період з березня 2022 року по вересень 2022 року були надані відповідачу послуги з поводження (вивезення) з побутовими відходами загальною вартістю 31081,35 грн, в підтвердження чого надав суду акти про надання послуг та дорожні листи з відміткою міського полігону ТВП-1, а саме:

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за березень 2022 року загальним об`ємом 61,95 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт №1304 від 31.03.2022 на суму 8132,80 грн;

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за квітень 2022 року загальним об`ємом 63 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт №2486 від 27.04.2022 на суму 8270,64 грн;

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за травень 2022 року загальним об`ємом 23,1 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт №1971 від 31.05.2022 на суму 2662,04 грн;

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за червень 2022 року загальним об`ємом 25,2 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт № 2125 від 30.06.2022 на суму 2904,05 грн;

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за серпень 2022 року загальним об`ємом 42 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт №2867 від 31.08.2022 на суму 5135,76 грн;

- на підтвердження надання відповідачу послуг з вивезення твердих побутових відходів за вересень 2022 року загальним об`ємом 29,40 куб.м, позивачем надано дорожні листи та акт виконаних робіт №3186 від 30.09.2022 на суму 3976,06 грн.

При дослідженні таких актів надання послуг, судом встановлено, що жоден із наданих позивачем актів не містить підпису уповноваженої особи виконавця, та містить відбиток печатки бухгалтерії виконавця, а не основної печатки підприємства виконавця.

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно статті 1 якого господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Отже, документом, який підтверджує факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, є виконаних робіт (наданих послуг), який має бути сторонами належним чином оформлений та підписаний, зокрема уповноваженою особою виконавця.

Тобто, саме цей документ є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про обсяг та вартість наданих послуг.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів (зокрема, підписаних уповноваженою особою виконавця та скріплених основною печаткою підприємства виконавця актів виконаних робіт (наданих послуг), які б підтвердили здійснення господарських операцій та містили б інформацію про обсяг та вартість наданих послуг.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу приписів п.4 ч.3 наведеної норми змагальність сторін є однією з засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.3 ст.74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В силу приписів ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань по наданню послуг з вивезення твердих побутових відходів за договором №НГЗ-Д-21-563 від 04.01.2022 у період з березня по вересень 2022 року загальною вартістю 31081,35 грн, а відповідно і факт порушення відповідачем своїх зобов`язань, в частині повної оплати отриманих послуг, не підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача як про стягнення основного боргу, так і похідних вимог про стягнення нарахованих на суму основного боргу інфляційних втрат.

Інші доводи позивача судом не приймаються до уваги, оскільки останні не спростовують наведених вище висновків, до яких дійшов суд.

У відповідності до ст.129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27.05.2025.

Суддя М.В.Мавродієва