ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.05.2025м. СумиСправа № 920/1305/23
Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Бублик Т.Д.

розглянув матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Джем-М»,

до відповідачів: 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

про визначення розміру статутного капіталу та визначення власника статутного капіталу

за участю представників сторін:

від позивача: Грицик Г.М. (в режимі відеоконференції)

від відповідачів: 1.,2 не прибули

від третьої особи: не прибув

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач просить суд визначити розмір 100% статутного капіталу Приватного підприємства Джем-М в сумі 60100 грн 00 коп. та визначити власником 100% статутного капіталу позивача (Приватного підприємства Джем-М) першого відповідача - ОСОБА_1 .

Позиція позивача, подані докази.

07.06.2002 була проведена державна реєстрація позивача. Засновником позивача є перший відповідач ОСОБА_1 , статутний капітал на момент реєстрації склав 60100,00 грн та був внесений засновником повністю під час створення.

10.03.2011 перший відповідач прийняв рішення про збільшення статутного капіталу позивача з 60100,00 грн до 1000000,00 грн, що підтверджується копією рішення (т. 1 а.с. 50).

06.06.2011 перший відповідач прийняв рішення №4 про включення до складу учасників третьої особи ОСОБА_3 та розподілу часток у статутному капіталі позивача наступним чином: ОСОБА_1 (перший відповідач) 500000,00 грн (50% статутного капіталу), ОСОБА_3 (третя особа) 500000,00 грн (50% статутного капіталу) (т.1 а.с. 52-53).

Позивач зазначає, що 26.05.2011 були зареєстровані зміни до статуту ПП «Джем-М» у частині розміру статутного капіталу, визначеного відповідно до рішення засновника (першого відповідача) від 10.03.2011 (т.1. а.с. 64-68).

На думку позивача, перший відповідач був зобов`язаний внести додатковий вклад до статутного капіталу у розмірі 939900,00 грн до 26.05.2012. Однак, він цього не зробив, всього першим відповідачем внесено 80488,00 грн до статутного капіталу позивача.

Третя особа, яка була включена до складу учасників позивача відповідно до рішення першого відповідача від 06.06.2011, взагалі не сплатила внесок у розмірі 500000,00 грн.

Однак, 08.12.2017 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/5127/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 -огли стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 210293,42грн боргу та 2102,93 грн судових витрат (т. 1 а.с. 82).

20.02.20218 року приватним виконавцем Мукорезом Олександром Леонідовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55851283 (т. 1 а.с. 63).

В результаті виконання зазначеного рішення суду в межах відкритого виконавчого провадження відповідач 2 - ОСОБА_2 отримує право на 50 % частку в статутному капіталі ПП «ДЖЕМ-М» (т. 1 а.с. 51).

Таким чином, на момент звернення до суду із позовом згідно із витягом з ЄДРПОУ станом на 01.06.2023 (т. 1 а.с. 44-48) розмір статутного капіталу позивача складає 1000000,00 грн, а засновниками позивача є: ОСОБА_1 (перший відповідач) розмір частки 500000,00 грн та ОСОБА_2 (другий відповідач) розмір частки засновника 500000,00 грн.

Позивач вважає, що відповідно до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції станом на 06.06.2011) та п. 43 статуту позивача (у редакції до 10.03.2011) перший відповідач як засновник не мав права без внесення вкладу у повному обсязі, тобто у розмірі 1000000,00 грн, продати чи іншим чином відступити свою частку третій особі ОСОБА_3 -огли.

Тому він вважає, що розмір статутного капіталу позивача складає 60100,00 грн, а його власником є лише перший відповідач, не зважаючи на відсутність судового рішення про визнання недійсним рішення засновника (першого відповідача) №3 від 10.03.2011 про збільшення розміру статутного капіталу та проведення в наслідок прийняття цього рішення ряду реєстраційних дій.

Позивач обґрунтовує свої вимоги Законом України «Про господарські товариства» (у відповідній редакції), ЦК України.

Позиція першого відповідача.

Перший відповідач визнає позов у повному обсязі, про що повідомив у відзиві на позов (т. 1. а.с. 211-212).

Позиція другого відповідача.

Другий відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позовна заява не містить обставин, які б вказували на наявність спору між позивачем та відповідачами та вимога заявлена в інтересах першого відповідача. Задоволення позову фактично призведе до позбавлення права власності на частку другого відповідача та набуття всіх корпоративних та майнових прав першим відповідачем.

В 2022 році ОСОБА_2 зареєстрував в ЄДР за собою право власності на частку в статутному капіталі ПП «Джем-М» 50% частки в статутному капіталі в розмірі 500000,00 грн., що належала ОСОБА_3 -огли у зв`язку з зверненням стягнення виконанням судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 -огли на користь ОСОБА_2 заборгованості.

Таким чином ОСОБА_2 є добросовісним набувачем права власності на 50% частки в статутному капіталі в розмірі 500 000,00 грн. в статутному капіталі ПП «Джем- М».

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Ініціювавши судовий процес у справі №920/1305/23, Позивач ПП «Джем-М» та Відповідач ОСОБА_1 фактично намагаються використати процесуальні інструменти не для відновлення прав позивача, а для позбавлення ОСОБА_2 права власності на належну йому частку в статутному капіталі.

При цьому як ПП «Джем-М» в особі директора ОСОБА_4 , так і відповідач ОСОБА_1 ухиляються від своїх прямих обов`язків по скликанню зборів учасників ПП «Джем-М» та вирішення всіх корпоративних питань, як це передбачено чинним законодавством та статутом.

Крім цього, другий відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності та просить застосувати наслідки його пропуску відповідно до ст. 67 ЦК України.

Рух справи.

Ухвалою суду від 09.04.2024 позовну заяву №б/н від 14.11.2023 (вх. №4428 від 14.11.2023) Приватного підприємства Джем-М до відповідача: ОСОБА_1 про визначення розміру статутного капіталу та визначення власника статутного капіталу повернуто позивачу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Господарського суду Сумської області від 09.04.2024 у справі № 920/1305/23 скасовано. Справу направлено для розгляду до Господарського суду Сумської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

01.10.2024 матеріали справи № 920/1305/23 надійшли на адресу Господарського суду Сумської області.

Ухвалою суду від 02.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 04.11.2024.

В судовому засіданні 04.11.2024 оголошено перерву до 18.11.2024.

Ухвалою суду від 18.11.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладене на 11.12.2024.

Відповідно до ухвали суду від 11.12.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ; залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 ; підготовче засідання відкладене на 30.12.2024.

В судовому засіданні 30.12.2024 оголошено перерву до 22.01.2025.

В судовому засіданні 22.01.2025 оголошено перерву до 03.02.2025.

Розгляд справи 03.02.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 03.02.2025 підготовче засідання відкладене на 17.02.2025.

У судовому засіданні 17.02.2025 судом постановлено ухвалу без окремого документу, закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у судове засідання на 17.03.2025.

В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, оголошенням повітряної тривоги, в судовому засіданні 17.03.2025 оголошено перерву до 31.03.2025.

Розгляд справи 31.03.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 31.03.2025 розгляд справи по суті відкладено на 14.04.2025.

Розгляд справи 14.04.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 14.04.2025 розгляд справи по суті відкладено на 05.05.2025.

Розгляд справи 05.05.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 05.05.2025 розгляд справи по суті відкладено на 19.05.2025.

Відповідачі і третя особа в судове засідання не прибули.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо правової природи приватного підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (ч. 1 ст. 113 цього ж Кодексу).

Ч. 1 ст. 63 ГК України передбачена класифікація підприємств за ознакою форми власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18 (провадження № 12-23гс19) погодилась із висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 917/1887/17, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено.

Отже, приватне підприємство - це не окрема організаційно-правова форма юридичної особи, а класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності.

Разом із цим за ознакою наявності чи відсутності учасників юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦК України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку. Отже, якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством.

Встановлення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство, а саме, що приватне підприємство є господарським товариством (зокрема, товариством з обмеженою або додатковою відповідальністю) або кооперативом (зокрема, сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням), у кожному конкретному випадку зумовлюватиме застосування до спірних правовідносин відповідного законодавства, зокрема законів України «Про господарські товариства», «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», «Про кооперацію", «Про сільськогосподарську кооперацію».

Для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить ПП «Джем-М» (далі також - ПП) у цій справі, слід виходити з такого.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що ПП створено з метою організації комерційної, господарської (підприємницької) діяльності, спрямованої на систематичне здійснення виробничої, науково-дослідницької, торгівельної, комерційної діяльності, іншої господарської діяльності для досягнення мети, що передбачена Статутом (п. 2.1. Статуту у редакції від 06.06.2011); ПП має статутний капітал, поділений на дві частини:

1) перша частка розміром 50 відсотків статутного (складеного) капіталу підприємства, вартість якої в грошовому еквіваленті становить 500000,00 грн;

2) друга частка розміром 50 відсотків статутного (складеного) капіталу підприємства, вартість якої в грошовому еквіваленті становить 500000,00 грн;

Власниками (володільцями) часток є:

1) Першої частки - ОСОБА_1

2) Другої частки ОСОБА_3 . (п. 4.2.-4.3. Статуту у редакції від 06.06.2011

ПП не випускає акції, а тому воно не може бути акціонерним товариством. Згідно із ч.3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Отже, за загальним правилом учасники (засновники) не несуть відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства (якщо інше не встановлено статутом). У такому випадку ПП не є повним або командитним товариством чи товариством з додатковою відповідальністю, а відповідно до ст. 84 ЦК України, яка встановлює вичерпний перелік підприємницьких товариств, таке підприємство може бути лише товариством з обмеженою відповідальністю або виробничим кооперативом (сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням).

Визначальною ознакою кооперативу є те, що один член кооперативу має лише один голос у вищому органі (абзац 4 ст. 4 Закону України "Про кооперацію", абзац 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію"), з можливістю мати у певних випадках додаткову кількість голосів (абзац 2 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію"). Отже, оскільки статутом ПП не встановлено, що один член (засновник, учасник) має один голос у вищому органі, зокрема, з можливістю мати додаткову кількість голосів, то ПП не є кооперативом.

У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що ПП «Джем-М» у цій справі є товариством з обмеженою відповідальністю.

При цьому суд враховує, що в Державному класифікаторі України ДК 002:2004 "Класифікація організаційно-правових форм господарювання", затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97 (далі - Класифікатор), приватне підприємство поіменовано окремою організаційно-правовою формою господарювання, однак вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзацу другого розділу 1 (Вступ) Класифікатора об`єктом класифікації є, зокрема, визначені чинним законодавством організаційно-правові форми юридичних осіб. Тобто Класифікатор самостійно не визначає організаційно-правові форми юридичних осіб, а лише містить їх систематизований виклад, який має бути заснований на формах, визначених законодавством.

Аналогічне встановлення виду підприємницького товариства стосовно приватного підприємства здійснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 по справі № 916/2813/18 (п. 8.13-8.26).

Отже, за всіма визначальними ознаками ПП «Джем-М» є товариством з обмеженою відповідальністю і застосуванню підлягають законодавчі норми, що стосуються товариства з обмеженою відповідальністю в редакції, що була чинна на час прийняття рішення про збільшення статутного капіталу - Закон України "Про господарські товариства", а також відповідні норми ЦК України та ГК України.

Щодо способу захисту, обраного позивачем.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та ін.).

У частині п`ятій статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" міститься перелік судових рішень, на підставі яких проводиться державна реєстрація змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства. Цей перелік є чітко визначеним і є вичерпним. Частиною другою статті 25 зазначеного Закону передбачено перелік судових рішень, на підставі яких проводиться державна реєстрація змін до відомостей, які не стосуються розміру статутного капіталу, розміру часток у статутному капіталі чи складу учасників товариства (пункт 149 постанови Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 911/2780/20, пункт 42 постанови Верховного Суду від 01 серпня 2022 року у справі № 907/166/21).

Обираючи варіант реалізації розсуду суду, зокрема у контексті застосування приписів статті 61 Конституції України та статті 3 ЦК України, слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи (пункт 8.33 постанов Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Ураховуючи той факт, що з моменту створення ПП «Джем-М» змінювався склад учасників та розмір статутного капіталу, позивач обрав такий спосіб захисту як визначення розміру статутного капіталу та власника статутного капіталу.

Щодо складу учасників спору про визначення розміру статутного капіталу

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частини друга та третя статті 4 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Пунктом 4 частини третьої статті 162 ГПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, позивач зазначає зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 (провадження № 14-102цс220).

Отже, за загальним правилом позивач звертається за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах. В інтересах інших осіб позивач може звертатися виключно у випадках, встановлених законом. Особа, яка подала позов, і особи, в інтересах яких подано позов, є позивачами. Відповідачами є особи, які порушують, не визнають або оспорюють права та законні інтереси цих осіб.

Тому позов про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників товариства є належним способом захисту прав позивача учасника товариства, а не самого товариства.

Відповідати за таким позовом мають товариства та інші учасники, які в наслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі (відповідна правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №5017/1221/2021, постанові Верховного Суду у складі Корпоративної Палати від 11.12.2023 у справі №967/922/21.

У даній справі позивачем є саме товариство ПП «Джем-М», а відповідачами - учасники такого товариства. При цьому, як зазначалося судом, позов фактично заявлено ПП в інтересах одного із засновників, який визначений відповідачем, - ОСОБА_1 , та позовна вимога сформована так, що стягнення (визначення прав) буде проводитися не з відповідача, а на його користь.

Тому, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у позові у повному обсязі, і зв`язку з недоведенням факту порушення корпоративних прав позивача ПП «Джем-М» учасниками товариства в наслідок неправильного визначення складу учасників справи.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України суд може застосувати строк позовної давності лише у випадку наявного порушеного права.

Щодо визнання позову першим відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на установлені обставини, суд не приймає визнання позову першим відповідачем та продовжує судовий розгляд справи.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору в розмірі 5368 грн 00 коп. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові Приватного підприємства «Джем-М» до відповідачів: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визначення розміру статутного капіталу та визначення власника статутного капіталу відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн 00 коп. покласти на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.05.2025.

Суддя О.Ю. Резніченко