СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Харків Справа № 922/1027/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. №799) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/1027/25

за позовною заявою ОСОБА_1 , Харківська область, Красноградський район, смт Кегичівка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кегичівський агрошляхбуд", Харківська область, Кегичівський район, селище Кегичівка

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2 , Харківська область, селище Кечигівка

2. ОСОБА_3 , Харківська область, селище Кегичівка

3. ОСОБА_4 , м.Харків

про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування запису про державну реєстрацію змін,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024 та скасування запису про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» № 026000020 від 21.11.2024 (що стосується зміни інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміни кінцевого бенефіціарного власника, зміни відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, зміни керівника, відомостей про керівника юридичної особи, зміни фізичних осіб, зміни відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо).

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- зупинити дію рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора) вчиняти, здійснювати, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; державну реєстрацію створення юридичної особи (у тому числі в результаті виділу, злиття, перетворення чи поділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд», а також вчинення будь-яких інших реєстраційних дій, спрямованих на реорганізацію, виділ, ліквідацію чи припинення будь-яким шляхом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд».

- заборонити загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» приймати рішення про: звільнення та призначення членів (складу) виконавчого органу; відчуження основних засобів; реалізацію або розподіл залишкового майна; затвердження ліквідаційного балансу; призначення особи, відповідальної за зберігання документів; закриття банківських рахунків; ухвалення будь-яких інших рішень, пов`язаних з процедурою ліквідації або зміною структури власності товариства, до ухвалення відповідного судового рішення;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» здійснювати відчуження будь-яким способом майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд».

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.09.2024 по справі №922/1027/25 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу, виходив з того, що позивачем не доведено наявності обставин, які свідчать про істотний ризик ускладнення ефективного захисту його прав, а обрані способи забезпечення позову не узгоджуються з вимогами процесуального закону, правовою визначеністю та балансом інтересів сторін.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги заявник вказує, що:

- суд першої інстанції помилково зробив висновок, щодо недоведоністі підстав для забезпечення позову, адже рішення загальних зборів, які стали предметом позову, були прийняті з порушенням вимог ст. 32 Закону України «Про ТОВ та ТДВ»; позивач та інші учасники не були повідомлені про проведення загальних зборів і не мали змоги взяти в них участь; збори проведено фактично одноособово ОСОБА_2 без дотримання корпоративної процедури, що є істотним порушенням;

- у разі невжиття заходів забезпечення позову можливість ефективного поновлення порушених прав буде втрачена, оскільки йому доведеться додатково звертатися до суду з новими позовами щодо дій нового керівника та державного реєстратора; рішення загальних зборів фактично узурпують управління товариством і порушують рівновагу між учасниками; існує загроза вчинення правочинів з відчуження майна, які будуть складно оскаржити або відновити статус-кво; новопризначений керівник діє не в інтересах ТОВ, а в інтересах третіх осіб (посилання на зв`язок із ОСОБА_5 та інші факти поведінки, які свідчать про недобросовісність);

- наявні судові справи та кримінальні провадження, а саме: в апеляційній скарзі вказано на наявність інших судових проваджень, в яких учасники ТОВ (зокрема ОСОБА_6 ) також оскаржують дії ОСОБА_2 , вважаючи їх протиправними; згадано про кримінальне провадження №0000120, де вказано, що відносно дій ОСОБА_2 відкрито провадження за ознаками шахрайства;

- наявне порушення корпоративного порядку. Скаржник стверджує, що ОСОБА_2 самовільно провів загальні збори, не повідомивши інших учасників; прийняв одноосібно рішення про звільнення попереднього директора та призначення себе, що суперечить нормам корпоративного права; у зборах брали участь «запрошені особи», які не є учасниками товариства, що свідчить про формальність імітації колективного волевиявлення;

- посилається на постанову Верховного Суду у справі №911/172/22 від 12.09.2022 в подібних правовідносинах.

Також апелянт вказує на статтю 6 Конвенції про захист прав людини (право на судовий захист і виконання рішення); принципи розумності, рівності сторін і запобігання ілюзорності права на суд. Додатково зауважує, що зміст заявлених заходів забезпечення співмірний та необхідний.

14.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суд без змін.

В обґрунтуванні відзиву зазначає, що:

- був дотриманий порядок скликання загальних зборів. ОСОБА_2 , маючи частку 54,22% у статутному капіталі ТОВ, направив вимогу про скликання загальних зборів від 30.09.2024 року, як це передбачено ч. 9 ст. 31 Закону України «Про ТОВ та ТДВ». Після ігнорування цієї вимоги з боку т.в.о. директора ОСОБА_7 , самостійно скликав збори, направивши повідомлення про дату і порядок денний 17.10.2024 усім іншим учасникам товариства через АТ «Укрпошта». Надано підтвердження направлення повідомлень усім учасникам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) трекінг-номери, накладні, фіскальні чеки. Таким чином, усі учасники були належним чином повідомлені, а отже порушення процедури не було. Закон не зобов`язує доводити факт отримання повідомлення, достатньо його направлення. Тому відсутність відповіді чи присутності учасника на зборах не свідчить про їхню неправомірність;

- наявна недобросовісна поведінка позивача ( ОСОБА_1 ). Наприкінці березня 2024 року Гунько відчужив свою частку ОСОБА_8 , після чого, згідно з витягами станом на 01.04.2024, не був учасником ТОВ. Сам позивач у справі №922/593/25 визнавав, що його частка не була оплачена з моменту входження до складу учасників у 2004 році, що порушує ч. 3 ст. 21 Закону. Це, на думку відповідача, свідчить про недобросовісність позивача, який вводить суд в оману;

- наявні судові рішення, що підтверджують законність дій Димова. ОСОБА_2 законно реалізував своє переважне право на придбання частки за рішенням суду у справі №922/943/24. Також ним подано позов щодо іншого порушення переважного права у справі №922/944/24;

- ОСОБА_1 заявляє, що дії нового керівника наносять шкоду ТОВ, а водночас просить зупинити рішення зборів, що призведе до паралічу управління товариством: неможливість виплати заробітної плати; блокування сплати податків; загроза втрати земель через несплату орендної плати; відсутність представництва у судах тощо. Таке, на думку Димова, є протиріччям зі сторони позивача;

- суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заявлені заходи забезпечення надмірно втручаються в діяльність товариства, є неспівмірними із заявленими вимогами немайнового характеру та призводять до блокування господарської діяльності, що суперечить суті інституту забезпечення позову;

- відсутня правова підстава для зупинення рішень зборів, адже відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, перелік заходів забезпечення є вичерпним, і зупинення дії рішень загальних зборів серед них відсутнє, якщо інше не передбачено спеціальним законом або міжнародним договором.

Детально рух у справі відображено у процесуальних документах суду.

У судове засідання, яке відбулось 19.05.2025 з`явився представник ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 . Інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024 та скасування запису про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» № 026000020 від 21.11.2024 (що стосується зміни інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміни кінцевого бенефіціарного власника, зміни відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, зміни керівника, відомостей про керівника юридичної особи, зміни фізичних осіб, зміни відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024 прийнято з порушенням порядку скликання загальних зборів учасників товариства,визначеного статтею 32 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно, позивач вважає реєстраційні зміни до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» № 026000020 від 21.11.2024 такими, що підлягають скасуванню.

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- зупинити дію рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора) вчиняти, здійснювати, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; державну реєстрацію створення юридичної особи (у тому числі в результаті виділу, злиття, перетворення чи поділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд», а також вчинення будь-яких інших реєстраційних дій, спрямованих на реорганізацію, виділ, ліквідацію чи припинення будь-яким шляхом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд»;

- заборонити загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» приймати рішення про: звільнення та призначення членів (складу) виконавчого органу; відчуження основних засобів; реалізацію або розподіл залишкового майна; затвердження ліквідаційного балансу; призначення особи, відповідальної за зберігання документів; закриття банківських рахунків; ухвалення будь-яких інших рішень, пов`язаних з процедурою ліквідації або зміною структури власності товариства, до ухвалення відповідного судового рішення;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» здійснювати відчуження будь-яким способом майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд».

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на те, що:

- заявлені заходи забезпечення не відповідають критеріям необхідності, співмірності та правової визначеності, встановленим статтями 136 137 Господарського процесуального кодексу України, а також сформованій судовій практиці; положення статті 137 ГПК України містять вичерпний перелік заходів, які можуть бути застосовані як забезпечення позову;

- позов, поданий заявником, має немайновий характер, адже спрямований не на витребування чи стягнення майна або грошових коштів, а на визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства та скасування запису державної реєстрації змін у ЄДР. У такій категорії справ, як зауважив суд, застосуванню підлягає інша правова підстава для вжиття забезпечувальних заходів - не ускладнення чи неможливість виконання майбутнього рішення суду, а саме загроза неефективності захисту порушених або оспорюваних прав і інтересів позивача у разі невжиття заходів ще до розгляду справи по суті;

- позивач не довів, що у разі невжиття ним заявлених заходів забезпечення позову, зокрема, зупинення дії рішення зборів, заборони реєстраційних дій, прийняття загальними зборами нових рішень або відчуження майна настануть незворотні наслідки, які унеможливлять ефективне поновлення його прав у межах цієї справи. Суд підкреслив, що ймовірні дії нового керівника, навіть у разі їх потенційної шкоди для товариства чи його учасників, можуть бути оскаржені у подальшому окремо. При цьому позивач не надав доказів того, що без вжиття таких заходів ризики є реальними, а не гіпотетичними;

- заборона загальним зборам товариства приймати рішення з широкого кола питань, які позивач просив суд заборонити, зокрема, зміну складу виконавчого органу, відчуження майна, ухвалення ліквідаційного балансу - є надмірним втручанням у господарську діяльність товариства. Такий захід, на думку суду, не відповідає критерію співмірності, адже створює ризик порушення інтересів інших учасників, може паралізувати управління товариством та призвести до небажаних правових і економічних наслідків.

Таким чином місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, які свідчать про істотний ризик ускладнення ефективного захисту його прав, а обрані способи забезпечення позову не узгоджуються з вимогами процесуального закону, правовою визначеністю та балансом інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатом проведення загальних зборів рішенням загальних зборів, оформленого протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» () від 18.11.2024 було вирішено:

1.призначити ОСОБА_2 головою зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський Агрошляхбуд»;

2.звільнити тимчасово виконуючої обов`язки директора ОСОБА_7 із займаної посади з 18.11.2024 року;

3. призначити директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський Агрошляхбуд» ОСОБА_2 з 19.11.2024 року з окладом згідно штатного розкладу;

4. виключити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з переліку осіб, які мають право вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» без довіреності представників;

5.призначити відповідального за державну реєстрацію відповідних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, а також за подачу будь-яких інших заяв, відомостей щодо засобів зв`язку з товариством, документів, що стосуються діяльності товариства до будь-яких державних органів та органів місцевого самоврядування директора товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» ОСОБА_2 .

При цьому, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час він є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» в розмірі частки статутного капіталу 6.58 %. Вважає, що в межах даної справи є достатньо обґрунтоване припущення (реальний ризики) того, що у разі виконання оскаржуваного рішення загальних зборів, позивач втратить можливість ефективного відновлення своїх порушених прав та інтересів, оскільки в разі задоволення позову та встановлення незаконності рішення загальних зборів, позивачу доведеться додатково звертатися до суду із позовами про оскарження рішень державних реєстраторів, проведених на підставі оскаржуваного рішення загальних зборів, із позовами щодо оскарження рішень новопризначеного виконавчого органу, договорів укладених новопризначеним керівником Товариства, або оскаржувати будь-які незаконні дії новопризначеного керівника Товариства. Зазначене також зумовить понесення ТОВ «Кегичівський агрошляхбуд» значних матеріальних витрат, а процес оскарження може затягнутися на значний проміжок часу. Також, позивач стверджує, що допущені під час скликання та проведення спірних загальних зборів порушення, свідчать про недобросовісність дій нового керівника, тому існує ймовірність того, що новопризначений керівник Товариства діятиме не в інтересах Товариства, а у власних інтересах та інтересах інших осіб на шкоду засновникам Товариства.

Згідно положень ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що звернення з позовом направлено на визнання недійсним рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024, оформлене протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» від 18.11.2024 та скасування запису про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» № 026000020 від 21.11.2024 (що стосується зміни інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміни кінцевого бенефіціарного власника, зміни відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, зміни керівника, відомостей про керівника юридичної особи, зміни фізичних осіб, зміни відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо).

Отже, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом немайнового характеру.

У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, при задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Позивач зазначає, що наявні підстави для задоволення вимоги про забезпечення позову - заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора) вчиняти, здійснювати, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; державну реєстрацію створення юридичної особи (у тому числі в результаті виділу, злиття, перетворення чи поділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд», а також вчинення будь-яких інших реєстраційних дій, спрямованих на реорганізацію, виділ, ліквідацію чи припинення будь-яким шляхом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд».

Та наводить до своєї апеляційної скарги постанову Верховного Суду по справі №911/172/22 від 12.09.2022.

Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення господарського суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Разом із цим, саме на заявника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які свідчать про наявність загроз виконанню судового рішення чи реалізації права на судовий захист. Таких доказів у даній справі надано не було.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №911/172/22 не приймається апеляційною інстанцією як належне обґрунтування заявленої вимоги, оскільки правові висновки, сформульовані Верховним Судом у наведеній справі, були зроблені в інших фактичних обставинах, за наявності документального підтвердження реальної загрози здійснення реєстраційних дій на підставі оскаржуваного рішення зборів. Натомість у справі, що переглядається, позивач не навів жодних належних та допустимих доказів того, що існує реальна або безпосередня загроза що така реєстрація може унеможливити виконання майбутнього судового рішення чи істотно ускладнити захист прав позивача.

Слід також ураховувати, що за загальним правилом суд не досліджує обґрунтованість позовних вимог на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову. Такий підхід узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.12.2018 у справі №914/970/18, відповідно до якого обґрунтованість позову є предметом судового розгляду по суті, а не підставою для вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, як уже зазначалося, предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру - визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування відповідного запису в ЄДР. Відповідно, застосуванню підлягає підстава для забезпечення позову, пов`язана не з ускладненням виконання рішення суду, а з ризиком неефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття відповідних заходів ще до вирішення спору по суті.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не навів належних доказів, які б підтверджували наявність реальної та безпосередньої загрози проведення реєстраційних дій з припинення, реорганізації чи ліквідації товариства. Всі посилання у заяві мають лише гіпотетичний характер і ґрунтуються на припущеннях. Жодних документів, які б свідчили про ініціювання або підготовку відповідних дій (наприклад, повідомлень про скликання зборів з порядком денним про реорганізацію, поданих заяв до ЄДР тощо), позивачем не подано.

Крім того, заходи забезпечення позову, спрямовані на заборону суб`єктам державної реєстрації вчиняти дії з припинення або реорганізації товариства, повинні бути співмірними із заявленими вимогами. У ситуації, коли оскаржується рішення загальних зборів щодо зміни керівника, а не рішення про припинення чи реорганізацію товариства, подібна заборона є надмірною та несумірною із предметом спору, та може призвести до необґрунтованого втручання в діяльність реєстраційних органів і порушення принципу правової визначеності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не доведено наявності обставин, які б свідчили про істотний ризик ускладнення ефективного захисту його прав у разі невжиття заходів забезпечення у вигляді заборони державним реєстраторам вчиняти дії з припинення, реорганізації чи ліквідації товариства. Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити як такій, що не ґрунтується на належних доказах та не відповідає вимогам процесуального закону.

Крім того, стосовно вимоги про забезпечення позову у спосіб зупинення дії рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд», колегія суддів зазначає таке.

За змістом ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України серед передбачених законом заходів забезпечення позову відсутній такий захід як «зупинення дії рішення загальних зборів». Водночас, п.10 ч.1 цієї статті передбачено, що позов може забезпечуватися й іншими заходами у випадках, встановлених законами або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з наведеного, вичерпний перелік заходів забезпечення позову, передбачений частиною першою статті 137 ГПК України, може бути доповнений лише тими заходами, які прямо передбачені іншими нормативно-правовими актами законами або міжнародними договорами. Відтак, не допускається застосування заходу забезпечення позову, який хоча й може відповідати предмету спору чи заявленим вимогам, але не передбачений ані ГПК України, ані іншим нормативно-правовим актом, що має силу закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 15.04.2024 у справі №918/1012/23, а також у постановах Верховного Суду від 25.08.2022 у справі №916/493/22 та від 15.09.2023 у справі №910/6804/23. У цих рішеннях суд чітко наголосив на неприпустимості застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення загальних зборів господарського товариства, оскільки такий захід не передбачений чинним процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, відповідно до яких заявлена вимога позивача щодо зупинення дії рішення загальних зборів учасників Товариства не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та сформованій правозастосовній практиці.

Більше того, застосування такого заходу забезпечення як зупинення дії рішення загальних зборів матиме наслідком фактичне блокування органів управління юридичної особи та призведе до паралізації її господарської діяльності, що суперечить принципам пропорційності та мінімального втручання у сферу приватного управління. Забезпечення позову не може порушувати права інших учасників товариства або впливати на його діяльність у спосіб, що виходить за межі потреби в ефективному захисті.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає рішення місцевого господарського суду у цій частині обґрунтованим і таким, що прийняте із правильним застосуванням норм процесуального права.

Перелічені у заяві заходи, які позивач просить суд вжити, зокрема, заборони загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» приймати рішення про: звільнення та призначення членів (складу) виконавчого органу; відчуження основних засобів; реалізацію або розподіл залишкового майна; затвердження ліквідаційного балансу; призначення особи, відповідальної за зберігання документів; закриття банківських рахунків; ухвалення будь-яких інших рішень, пов`язаних з процедурою ліквідації або зміною структури власності а також заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд» здійснювати відчуження будь-яким способом майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кегичівський агрошляхбуд», за своїм змістом виходять за межі допустимого обсягу втручання суду у внутрішньогосподарську діяльність юридичної особи, порушують принципи корпоративної автономії, та не відповідають завданню забезпечення позову як тимчасового та виключного заходу процесуального захисту.

Зазначені позивачем вимоги фактично спрямовані на блокування правомірного здійснення корпоративного управління, яке належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони проведення загальних зборів учасників товариства та прийняття ними рішень, за винятком випадків, коли судом заборонено ухвалення конкретно визначених рішень, які прямо стосуються предмета спору. Натомість, у даному випадку позивач просить фактично повністю позбавити загальні збори учасників можливості здійснювати корпоративне управління, що призводить до паралізації функціонування товариства як суб`єкта господарювання.

Крім того, заборона на відчуження будь-якого майна товариства, незалежно від виду, об`єму, потреб виробничої діяльності чи впливу на предмет спору, є надмірною, необґрунтованою і не відповідає принципу пропорційності, встановленому ч.3 ст. 135 ГПК України. Такий захід є економічно обтяжливим і може завдати шкоди господарській діяльності підприємства без доведених підстав про його необхідність.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову в цій частині не можуть бути застосовані, оскільки вони:

не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності,

не узгоджуються з положеннями ст. 137 ГПК України,

становлять недопустиме втручання суду у самостійну діяльність юридичної особи.

Щодо аргументу апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову, з огляду на істотні порушення корпоративного порядку під час прийняття рішень загальними зборами, колегія суддів зазначає таке.

Аргументи скаржника щодо порушення вимог ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» стосовно порядку повідомлення про загальні збори, участі позивача та інших учасників у їх проведенні, самочинного характеру ухвалених рішень ОСОБА_2 мають значення для оцінки законності рішень загальних зборів у межах розгляду справи по суті. Разом з тим, як уже зазначалося, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не досліджує обґрунтованість заявлених позовних вимог, а встановлює виключно наявність або відсутність ризиків ускладнення чи унеможливлення виконання рішення або ефективного захисту порушених прав (ст. 136 ГПК України).

Положення ч.3 ст. 135 ГПК України передбачають, що забезпечення позову повинно бути співмірним із заявленими вимогами і не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Застосування заявлених позивачем заходів шляхом повної заборони загальним зборам приймати рішення, заборони відчуження будь-якого майна та повної зупинки корпоративних процесів є надмірним, економічно обтяжливим заходом, що створює дисбаланс інтересів між сторонами спору та необґрунтовано обмежує корпоративну автономію товариства.

Щодо доводів апелянта про можливе ускладнення відновлення прав у разі невжиття забезпечення, то вони мають гіпотетичний характер і не підтверджуються належними доказами існування реальної загрози виконанню судового рішення або вчинення правочинів, які неможливо буде оскаржити в подальшому. Оцінка того, чи є правочини недобросовісними, а дії нового керівника такими, що суперечать інтересам товариства, може бути предметом окремого позову або дослідження по суті справи, але не може слугувати єдиною підставою для обмеження поточної діяльності товариства в порядку забезпечення позову.

Посилання на наявність інших судових справ та кримінального провадження, відкритого за фактом можливого шахрайства, не є автоматичною підставою для висновку про необхідність застосування процесуальних заходів забезпечення, оскільки саме по собі кримінальне провадження не свідчить про доведеність відповідного порушення і не виключає презумпції добросовісності.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду ОСОБА_1 має бути залишена без змін.

Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/1027/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 29.05.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян