ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Харків Справа № 913/94/25

Суддя господарського суду Луганської області Злепко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Шептовицької А.А.,
від позивача: адвокат Марченко В.С. (в режимі відеоконференції);
від відповідачів: не прибув;
розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця Щербаченко Алли Вікторівни, м. Куп`янськ Харківської області,
до відповідача Фізичної особи-підприємця Сіпун Володимира Миколайовича, село Городище Біловодського району Луганської області,
про стягнення 835028 грн 66 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки нафтопродуктів № 32 (надалі договір). У позивача залишився лише екземпляр договору на комп`ютері в програмі Word, розпечатана копія якого додається до акту № 2 про втрату документу від 31.10.2022. Також зазначає, що відповідно до вказаного договору позивач поставила відповідачеві відповідно до домовленостей паливо дизельне на загальну суму 528350 грн 21 коп. відповідно до видаткової накладної № Фв 000000032 від 08.02.2022 та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів № 32 від 08.02.22. Товар був оформлений на поставку відповідно до заявки відповідача. Позивач також оформила за даною поставкою податкову накладну №30 від 08.02.2022 та акцизну накладну, які додаються. Позивачем разом з видатковою накладною та товаром передано рахунок на оплату № Фв 000000033 від 08.02.2022. Однак, відповідач прийнявши товар, не оплатив його до цього часу.
Також просить зазначити в рішення суду про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д / 365 / 100, де: С сума основного боргу, Д - кількість днів прострочення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 справа передана на розгляд судді Злепко Н.І.
Ухвалою суду від 13.03.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 15.04.2025.
15.04.2025 відкладено підготовче провадження на 15.05.2025.
15.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання у межах розгляду справи по суті на 28.05.2025.
28.05.2025 в судовому засіданні в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, відповідач в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, зокрема, на підставі Указу Президента України від 15.04.2025 року № 235/2025, затвердженого Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX- з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, до 07.08.2025.
Суд враховує, що відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою відповідача Фізичної особи-підприємця Сіпун Володимира Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) є АДРЕСА_1 . Село Городищне у Біловодській селищній громаді відносить до Старобільського району Луганської області.
У відповідності до наказу № 376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку громад та територій затверджений Перелік територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією.
У вказаному переліку значиться як окупована Біловодська селищна територіальна громада ( НОМЕР_2 ) (з 24.02.2022), на території якої зареєстрований відповідач.
Оскільки АТ "Укрпошта" не здійснює пересилання поштових відправлень до Городищне Біловодської селищної громади Луганської області, тому суд з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи розмістив оголошення на офіційному вебсайті суду.
Суд додатково зазначає, що ухвали суду про відкриття провадження у справі, відкладення підготовчого засідання та закриття підготовчого та призначення розгляду справи по суті були своєчасно розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.
У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюється нормами, що регламентують правовідносини з поставки.
Фізична особа-підприємець Щербаченко Алла Вікторівна (продавець) поставила Фізичній особі-підприємцю Сіпуну Володимиру Миколайовичу (покупець) товар на суму 528350 грн 21 коп., що підтверджується видатковою накладною №Фв000000032 від 08.02.2022.
Постачання товару також підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №32 від 08.02.2022.
ФОП Щербаченко А.В. було виставлено Фізичній особі-підприємцю Сіпун Володимиру Миколайовичу рахунок на оплату №Фв000000033 від 08.02.2022 на суму 528350 грн 21 коп.
Окрім того, ФОП Щербаченко А.В. було складено акцизну накладну №65 від 08.02.2022 та податкову накладну № 30 від 08.02.2022.
Також у матеріалах справи міститься вимога про погашення заборгованості від 01.03.2025, однак відсутні докази її надсилання відповідачу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, пояснення представника позивача суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Позивачем, на підтвердження позовних вимог, надано договір поставки нафтопродуктів №32 від 31.08.2021, на якому відсутній підпис відповідача. Також позивач зазначив про втрату оригіналу цього договору. На підтвердження втрати позивачем надано Акт № 2 про втрату документу.
Враховуючи відсутність оригіналу договору, суд зазначає, що наданий примірник не може вважатися допустимим доказом, оскільки у нього відсутні необхідні реквізити (підпис відповідача, покупця), а отже він не є документом, положення якого регулюють правовідносини між сторонами спору.
Однак позивачем для доведення позовних вимог надано видаткову накладну №Фв000000032 від 08.02.2022, рахунок №Фв000000032 від 08.02.2022 на суму 528350 грн 21 коп., які містять найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, також містять посилання на договір поставки нафтопродуктів №32 від 31.08.2021.
Частиною 1 статті 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Доказів на спростування факту укладення договору суду не надано.
Отже суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки та з більшою вірогідністю укладено договір поставки нафтопродуктів №32 від 31.08.2021, однак у суду відсутня можливість встановити його автентичний зміст, оскільки сторонами не надано його оригінал.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Як зазначалося вище, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач будь-яких заперечень проти позову чи доказів здійснення повної оплати поставленого товару суду не надав.
Нормою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено можливість виникнення обов`язку негайного виконання. Такий обов`язок передбачений приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Отже, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню, починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару.
Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 910/9075/17.
З огляду на те, що до справи не надано доказів погодження строків оплати товару, поставленого за видатковою накладною №Фв000000032 від 08.02.2022 на суму 528350 грн 21 коп. суд дійшов висновку щодо застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.
За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №Фв000000032 від 08.02.2022 на суму 528350 грн 21 коп., до 09.02.2022 включно.
Окрім цього, Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).
Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати за видатковою накладною №Фв000000032 від 08.02.2022 на суму 528350 грн 21 коп.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність заборгованості відповідача у розмірі 528350 грн 21 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, що не були спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги ФОП Щербаченко А.В. в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначалося вище, згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перевіривши наданий розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, та таких, що відповідає нормам права.
Також позивачем було заявлено клопотання щодо зазначення в рішенні суду про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.
Відповідно до приписів ст.ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Частиною 11 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.
Також до стягнення позивачем з відповідача заявлено інфляційні втрати в розмірі 257 997 грн 85 коп.
Суд наводить розрахунок інфляційних втрат, зроблений судом: (101,60 : 100) (104,50 : 100) (103,10 : 100) (102,70 : 100) (103,10 : 100) (100,70 : 100) (101,10 : 100) (101,90 : 100) (102,50 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,80 : 100) (100,70 : 100) (101,50 : 100) (100,20 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (99,40 : 100) (98,60 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (100,50 : 100) (100,70 : 100) (100,40 : 100) (100,30 : 100) (100,50 : 100) (100,20 : 100) (100,60 : 100) (102,20 : 100) (100,00 : 100) (100,60 : 100) (101,50 : 100) (101,80 : 100) (101,90 : 100) (101,40 : 100) (101,20 : 100) (100,80 : 100) = 1.50021487.
528 350,21 x 1.50021487 - 528 350,21 = 264 288 грн 63 коп.
Отже інфляційні втрати у даному випадку складають 264 288 грн 63 коп.
Водночас, за приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак позовні вимоги в частині нарахування інфляційних втрат підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог у сумі 257 997 грн 85 коп.
Отже суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у справі в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сіпун Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Щербаченко Алли Вікторівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість в розмірі 835 028 грн 66 коп., з яких основний борг 528 350 грн 21 коп., 257 997 грн 85 коп. інфляційне збільшення, 48 680 грн 60 коп. три відсотки річних.
4. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 28.05.2025 у справі № 913/94/25, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3% річних на фактичну суму основного боргу, починаючи з 07.03.2025, до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (С х 3 х Д / К / 100, де: С сума основного боргу, Д - кількість днів прострочення, К - кількість днів у році, у якому нараховуються відсотки), а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Фізичної особи-підприємця Сіпун Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Щербаченко Алли Вікторівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно з положеннями ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 28.05.2025.

Суддя Н.І. Злепко