РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025Справа № 910/15971/24
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» (04202, м. Київ, пр. Литовський, будинок 10 А, Ідентифікаційний код юридичної особи 41514045)
до про1. Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська будинок 13/24, Ідентифікаційний код юридичної особи 44830311); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 66А, Ідентифікаційний код юридичної особи 39422516) визнання недійсним рішення та договору
Представники:

від Позивача: Натина А.О. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача-1: Колодяжна Ю.А. (представник на підставі довіреності);

від Відповідача-2: Шевченко А.Г. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (надалі також - «Відповідач -1») та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» (надалі також - «Відповідач -2») про визнання недійсним рішення та договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним рішення державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", оформленого протоколом Уповноваженої особи державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" від 03.12.2024 № 03.12.2024-4-9; визнання недійсним Державного контракту (Договору) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРНА СТРАВА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2024 відкрито провадження у справі № 910/15971/24 та призначено до розгляду на 29.01.2025 року.

10.01.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшов Відзив на позовну заяву, яким представник просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14.01.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшов Відзив на позовну заяву.

20.01.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшла заява про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 року задоволено заяву Відповідача 2 про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

29.01.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 року , яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Позивачу строк до п`яти днів з 30.01.2025 для надання відповіді на відзив, встановлено Відповідачу 1 строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, встановлено Відповідачу 2 строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено підготовче судове засідання на 26.02.2025 року.

24.02.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

26.02.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено Відповідачу 1 пропущений процесуальний строк для долучення доказів до матеріалів справи, задоволено клопотання Позивача та клопотання Відповідача 1 про долучення доказів до матеріалів справи, встановлено Відповідачу 2 строк до семи днів з 27.02.2025 року для подання додаткових пояснень, продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання на 19.03.2025 року.

06.03.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог, у яких уповноваженим представником було заявлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 року відкладено підготовче судове засідання, яке не відбулось 19.03.2025 року у зв`язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному, на 16.04.2025 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача 2 та долучено докази до матеріалів справи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.05.2025 року.

06.05.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшла заява про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРНА СТРАВА" про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 21 травня 2025 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники Відповідачів заперечили проти заявлених позовних вимог, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено після закінчення судового розгляду за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 21 травня 2025 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

14.11.2024 року на вебсайті Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/search/tender?text=UA-2024-11-14-017496-a Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» було оприлюднено оголошення про проведення спрощеної/допорогової процедури закупівлі № UA-2024-11-14-017496-a предмета закупівлі: «ДК 021:2015: 15890000-3 - Продукти харчування та сушені продукти різні (Продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2025 рік). (т.1 а.с.39-46)

Відповідно до протоколу Уповноваженої особи Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» №03.12.2024-4-8 від 03.12.2024 прийнято рішення визначити Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» переможцем спрощеної Закупівлі за лотом № 7 та прийняти рішення про намір укласти договір. (т.1 а.с.101)

Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» оприлюднено повідомлення про намір укласти з переможцем - товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» договір про закупівлю №UA-2024-11-14-017496-a за предметом ДК 021:2015: 15890000-3 - Продукти харчування та сушені продукти різні (Продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2025 рік), за ціною тендерної пропозиції - 1 099 619 016,00 UAH з ПДВ.

09.12.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» (Постачальник) було укладено Державний контракт (договір) про закупівлю №115/12-24-ХП. (т.1 а.с.11-38)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що пропозиція учасника ТОВ "ГАРНА СТРАВА" є такою, що не відповідала умовам, визначеним в Оголошенні, та вимогам до предмета закупівлі, за результатом розгляду такої пропозиції Відповідач - 1 повинен був відхилити її на підставі підпункту 1 частини 13 статті 14 Закону України «Про публічні закупівлі» та перейти до розгляду наступної найбільш економічно вигідної пропозиції, а саме Позивача. ТОВ «ГАРНА СТРАВА» не було підтверджено кваліфікаційного критерію працівника ОСОБА_1 саме на посаді начальника відділу інформаційних технологій та виконання функцій ІТ-спеціаліста, як то передбачено Додатком № 4 до Оголошення. Крім того, ТОВ «ГАРНА СТРАВА» надано накази про прийняття на роботу працівників товариства, котрі закріплені за іншими структурними підрозділами (складськими/офісними приміщеннями), що відрізняється від вимог Оголошення. З аналізу наданих ТОВ «ГАРНА СТРАВА» у складі тендерної пропозиції документів вбачається, що робочі місця працівників, фіксуються у наказі про прийняття на роботу та закріплені за іншими структурними підрозділами, та частково в інших місцях країни, аніж складські приміщення, зазначені ТОВ «ГАРНА СТРАВА», як матеріально-технічна база, лише «МОЖЛИВО» один робітник працює на такому складі «Новомосковськ» - логіст. Так, вантажники на вказаному в тендерній пропозиції ТОВ «ГАРНА СТРАВА» - відсутні. З урахуванням вказаних даних об`єкт визначений за тендером, як матеріально-технічна база, а саме складських приміщень за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, не містить працівників складу, які будуть залучені до виконання вимог умов договору та невиконання обов`язку з підтвердження наявності працівників відповідної кваліфікації. Також в ТОВ «ГАРНА СТРАВА» відсутні складські приміщення, що зазначаються в договорі оренди нежитлового приміщення № 02/11-24 від 02.11.2024 укладеного з ПП «ШЕРІ ІМПЕКС» та в довідці про наявність складських приміщень № 2 від 19.11.2024 наданій учасником у складі тендерної пропозиції. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним рішення державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», оформлене протоколом Уповноваженої особи державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» від 03.12.2024 № 03.12.2024-4-9, визнати недійсним Державний контракт (Договір) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА».

Заперечуючи проти позову Відповідач - 1 зазначає, що пропозиція ТОВ «ГАРНА СТРАВА» повністю відповідала вимогам Оголошення та відсутні підстави для її відхилення.

Заперечуючи проти позову Відповідач - 2 зазначає, що на час проведення спрощеної закупівлі (кінець 2024 року), ОСОБА_1 займає посаду керівна відділу - Начальник відділу інформаційних технологій ТОВ «ГАРНА СТРАВА». Вимогами чинного законодавства не передбачено зазначення у тексті наказу про прийняття на роботу чи посаду перелік посадових та функціональних обов`язків. Пунктом 2 Додатку № 4 Оголошення не передбачено, що працівники, які будуть залучені до виконання умов договору, мають бути закріплені саме за об`єктом, визначеним тендером як матеріально-технічна база, тобто, вимогами Оголошення про проведення спрощеної закупівлі відсутні вимоги, що працівники учасника, які зазначаються ним у довідці, мають бути працевлаштовані та закріплені саме на складах, що надаються учасником на підтвердження наявності матеріально-технічної бази, або ж вимога про будь-які згоди працівників Учасника. Крім того, відповідно до п. 6.4.1. укладеного договору із переможцем спрощеної закупівлі, в даному випадку ТОВ «ГАРНА СТРАВА», Відповідач буде перевіряти складські приміщення заявлені Учасником. У разі їх невідповідності заявленим в тендерній документації, ТОВ «ГАРНА СТРАВА» буде нести відповідальність відповідно до відповідно до п. 7.7.1. Договору укладеному із переможцем і умов укладеного договору. Із вищевикладеного вбачається, що у Відповідача відсутні підстави для відхилення пропозиції ТОВ «ГАРНА СТРАВА» при проведенні спрощеної закупівлі, оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу Прозоро за номером UA-2024-11-14-017496-a так як пропозиція відповідає статті 14 Закону та вимогам Оголошення. Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТАВА» у складі пропозиції надано довідку про наявність складських приміщень вих.№2 від 19.11.2024 та Договір оренди №02/11-24 від 02.11.2024, відповідно до змісту яких учасник використовуватиме складські приміщення за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, місто Новомосковськ, Дніпропетровська область, як для товарів, які не потребують особливого температурного режиму зберігання, так і для товарів, що потребують температурних режимів. ТОВ «ГАРНА СТРАВА» надано рішення про реєстрацію потужності від 16.05.2024 №UA-12-10-873: за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, місто Новомосковськ, Дніпропетровська область, чим повністю виконано вимоги пп. 1.2 пункту 1 Додатку № 4 Оголошення про проведення спрощеної закупівлі. Тобто, умовами оголошення про проведення спрощеної процедури закупівлі передбачено надання документів на вибір (документ, що підтверджує державну реєстрацію потужності або експлуатаційний дозвіл). Жодна із підстав, що встановлена ст. 203 ЦК України, як підстава для визнання договору недійсним в порядку ст. 215 ЦК України не підлягає застосуванню до укладеного договору між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсним укладеного Державного контракту (Договір) про закупівлю №115/12-24ХП від 09.12.2024 р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про оборонні закупівлі" оборонні закупівлі здійснюються на основі таких принципів: своєчасність та відповідність прийнятим рішенням щодо захисту національних інтересів України, забезпечення потреб безпеки і оборони; послідовність прийняття та виконання рішень щодо розроблення, закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення, систематичність їх виконання; конкурентність; ефективність використання коштів, результативність; відкритість та прозорість (крім відомостей, що становлять державну таємницю і розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці); запобігання корупції, зловживанням та дискримінації; цілісність, узгодженість, системність планування та фінансування оборонних закупівель, урахування пріоритетів і обмежень, встановлених державними програмами у сферах національної безпеки і оборони.

Відповідно до частин першої-третьої статті 30 Закону України "Про оборонні закупівлі" особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності державних замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених цієї статтею.

Оборонні закупівлі (крім закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення, що становлять державну таємницю, а також закупівлі озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин та послуг із розроблення, ремонту, модернізації озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин) під час дії правового режиму воєнного стану здійснюються з дотриманням, таких вимог:

1) державні замовники протягом одного робочого дня до дати розміщення оголошення про закупівлю надсилають таке оголошення для оприлюднення адміністратором електронної системи закупівель на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель та/або в електронній системі закупівель.

Перелік інформації, яка включається до оголошення, визначається Кабінетом Міністрів України;

2) порядок встановлення граничної ціни на продукти харчування, що закуповуються державними замовниками (службами державних замовників, військовими частинами), а також підстави внесення змін до істотних умов договору про закупівлю продуктів харчування, укладеного без використання електронної системи закупівель, визначаються Кабінетом Міністрів України;

3) у разі здійснення державним замовником (службою державного замовника, військовою частиною) закупівель продуктів харчування, послуг із забезпечення комплектами продуктів харчування, послуг щодо забезпечення харчуванням та/або послуг з організації харчування військових частин договір про закупівлю повинен містити інформацію щодо: назви предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися щодо кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів), ціни за одиницю кожної номенклатурної позиції товару (із зазначенням одиниці виміру щодо товарів), калькуляції ціни послуг із зазначенням вартості всіх складових вказаних послуг, включаючи калькуляцію ціни вартості та кількості окремих послуг.

Порядок та умови здійснення оборонних закупівель (далі - закупівлі) для державних замовників у сфері оборони, служб державного замовника, а також військових частин, організацій (установ, закладів), що уповноважуються рішенням державного замовника у сфері оборони на здійснення закупівель та укладення державних контрактів (договорів), (далі - державні замовники) із забезпеченням захищеності державних замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану встановлюють Особливості № 1275.

Відповідно до пункту 8 Особливостей № 1275 державні замовники здійснюють оборонні закупівлі товарів і послуг оборонного призначення, інших товарів і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, вартість яких дорівнює або перевищує 200 тис. гривень, робіт оборонного призначення та робіт для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони у разі, коли їх вартість дорівнює або перевищує 1,5 млн. гривень (крім закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення, що становлять державну таємницю, а також закупівлі озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин та послуг із розроблення, ремонту, модернізації озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин, товарів, робіт і послуг для будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд), в електронній системі закупівель в один із таких способів:

1) у порядку проведення відкритих торгів, що визначений особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (Офіційний вісник України, 2022 р., № 84, ст. 5176; 2023 р., № 51, ст. 2834);

2) у порядку проведення спрощених закупівель, визначених Законом України "Про публічні закупівлі", з урахуванням положень, визначених цими особливостями;

3) у порядку відбору постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2020 року № 822 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 75, ст. 2407);

4) шляхом застосування рамкової угоди відповідно до цих особливостей.

У разі проведення закупівлі в порядку проведення спрощених закупівель, визначених Законом України "Про публічні закупівлі", державний замовник під час розгляду пропозиції учасника спрощеної закупівлі у разі виявлення невідповідності в інформації та/або документах, що подані учасником спрощеної закупівлі у складі пропозиції та/або подання яких вимагалося оголошенням про проведення спрощеної закупівлі, повинен розмістити у строк, який не може бути меншим, ніж два робочих дні до закінчення строку розгляду пропозицій, повідомлення з вимогою виправити невідповідності в інформації та/або документах, що подані учасником спрощеної закупівлі у його пропозиції, шляхом завантаження через електронну систему закупівель уточнених або нових документів в електронній системі закупівель протягом 24 годин з моменту розміщення державним замовником в електронній системі закупівель повідомлення з вимогою про усунення таких невідповідностей.

Під невідповідністю в інформації та/або документах, що подані учасником спрощених закупівель у складі пропозиції та/або подання яких вимагається оголошенням про проведення спрощеної закупівлі, слід розуміти невідповідність інформації та/або документів у значенні, наведеному в пункті 43 особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178.

Державний замовник не може розміщувати щодо одного і того ж учасника спрощеної закупівлі більш як один раз повідомлення з вимогою про усунення невідповідностей в інформації та/або документах, що подані учасником спрощеної закупівлі у складі пропозиції.

Державний замовник відхиляє пропозицію учасника спрощеної закупівлі у разі, коли учасник спрощеної закупівлі не виправив виявлені державним замовником після розкриття пропозицій невідповідності в інформації та/або документах, що подані ним у складі своєї пропозиції, та/або змінив предмет закупівлі (його найменування, марку, модель тощо) під час виправлення виявлених державним замовником невідповідностей протягом 24 годин з моменту розміщення замовником в електронній системі закупівель повідомлення з вимогою про усунення таких невідповідностей.

Відповідно до пункту 43 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, під невідповідністю в інформації та/або документах, що подані учасником процедури закупівлі у складі тендерної пропозиції та/або подання яких вимагається тендерною документацією, розуміється у тому числі відсутність у складі тендерної пропозиції інформації та/або документів, подання яких передбачається тендерною документацією (крім випадків відсутності забезпечення тендерної пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником, та/або відсутності інформації (та/або документів) про технічні та якісні характеристики предмета закупівлі, що пропонується учасником процедури в його тендерній пропозиції). Невідповідністю в інформації та/або документах, які надаються учасником процедури закупівлі на виконання вимог технічної специфікації до предмета закупівлі, вважаються помилки, виправлення яких не призводить до зміни предмета закупівлі, запропонованого учасником процедури закупівлі у складі його тендерної пропозиції, найменування товару, марки, моделі тощо.

Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Цей Закон також має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Згідно з пунктом 31 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація - це документація щодо умов проведення публічних закупівель, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель.

За змістом частини 1 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон застосовується: 1) до замовників, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 2 цього Закону, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень;

2) до замовників, визначених пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень;

3) до замовників, визначених частиною першою статті 2 цього Закону, які здійснюють спрощені закупівлі відповідно до цього Закону та/або укладають договори без використання електронної системи закупівель відповідно до частин другої, третьої і сьомої цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 5 Закону закупівлі здійснюються за такими принципами:

1) добросовісна конкуренція серед учасників;

2) максимальна економія, ефективність та пропорційність;

3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель;

4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них;

5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі;

6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах.

Так, згідно з ч.1 -12 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону. Спрощена закупівля складається з таких послідовних етапів:

1) оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі;

2) уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі;

3) подання пропозицій учасниками;

4) проведення електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону;

5) розгляд на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі та вимогам до предмета закупівлі, пропозиції учасника;

6) визначення переможця спрощеної закупівлі та укладення договору про закупівлю;

7) розміщення звіту про результати проведення закупівлі відповідно до статті 19 цього Закону.

В оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, що оприлюднюється замовником відповідно до статті 10 цього Закону, обов`язково зазначаються:

1) найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код замовника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, його категорія;

2) назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися стосовно кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів) (за наявності);

3) інформація про технічні, якісні та інші характеристики предмета закупівлі;

4) кількість та місце поставки товарів або обсяг і місце виконання робіт чи надання послуг;

5) строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг;

6) умови оплати;

7) очікувана вартість предмета закупівлі;

8) період уточнення інформації про закупівлю (не менше трьох робочих днів з дня оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі в електронній системі закупівель);

9) кінцевий строк подання пропозицій (строк для подання пропозицій не може бути менше ніж два робочі дні з дня закінчення періоду уточнення інформації про закупівлю);

10) перелік критеріїв та методика оцінки пропозицій із зазначенням питомої ваги критеріїв;

11) розмір та умови надання забезпечення пропозицій учасників (якщо замовник вимагає його надати);

12) розмір та умови надання забезпечення виконання договору про закупівлю (якщо замовник вимагає його надати);

13) розмір мінімального кроку пониження ціни під час електронного аукціону в межах від 0,5 відсотка до 3 відсотків або в грошових одиницях очікуваної вартості закупівлі.

В оголошенні про проведення спрощеної закупівлі може зазначатися інша інформація.

Вимоги до предмета закупівлі, визначені замовником, можуть зазначатися шляхом завантаження окремих файлів до оголошення про проведення спрощеної закупівлі або в електронній формі з окремими полями в електронній системі закупівель.

У вимогах до предмета закупівлі, що містять посилання на конкретну торговельну марку чи фірму, патент, конструкцію або тип предмета закупівлі, джерело його походження або виробника, замовник може вказати, які аналоги та/або еквіваленти приймаються у пропозиціях учасників.

Оголошення про проведення спрощеної закупівлі та вимоги до предмета закупівлі не повинні містити вимог, що обмежують конкуренцію та призводять до дискримінації учасників.

Замовником визначаються вимоги щодо надання забезпечення пропозиції відповідно до статті 25 цього Закону та забезпечення виконання договору про закупівлю відповідно до статті 27 цього Закону.

У період уточнення інформації учасники спрощеної закупівлі мають право звернутися до замовника через електронну систему закупівель за роз`ясненням щодо інформації, зазначеної в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, щодо вимог до предмета закупівлі та/або звернутися до замовника з вимогою щодо усунення порушення під час проведення спрощеної закупівлі.

Усі звернення за роз`ясненнями, звернення з вимогою щодо усунення порушення автоматично оприлюднюються в електронній системі закупівель без ідентифікації особи, яка звернулася до замовника.

Замовник протягом одного робочого дня з дня їх оприлюднення зобов`язаний надати роз`яснення на звернення учасників спрощеної закупівлі, які оприлюднюються в електронній системі закупівель, та/або внести зміни до оголошення про проведення спрощеної закупівлі, та/або вимог до предмета закупівлі.

У разі внесення змін до оголошення про проведення спрощеної закупівлі строк для подання пропозицій продовжується замовником в електронній системі закупівель не менше ніж на два робочі дні.

Замовник має право з власної ініціативи внести зміни до оголошення про проведення спрощеної закупівлі та/або вимог до предмета закупівлі, але до початку строку подання пропозицій. Зміни, що вносяться замовником, розміщуються та відображаються в електронній системі закупівель у вигляді нової редакції документів.

Для проведення спрощеної закупівлі із застосуванням електронного аукціону має бути подано не менше двох пропозицій.

У разі якщо була подана одна пропозиція, електронна система закупівель після закінчення строку подання пропозицій автоматично переходить до етапу розгляду на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозиції учасника.

Пропозиції подаються учасниками після закінчення строку періоду уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, в електронному вигляді шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, де зазначається інформація про ціну та інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), шляхом завантаження необхідних документів через електронну систему закупівель, що підтверджують відповідність вимогам, визначеним замовником.

Електронна система закупівель автоматично формує та надсилає повідомлення учаснику про отримання його пропозиції із зазначенням дати та часу.

Кожен учасник має право подати лише одну пропозицію, у тому числі до визначеної в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі частини предмета закупівлі (лота).

Пропозиції учасників, подані після закінчення строку їх подання, електронною системою закупівель не приймаються.

Пропозиція учасника повинна містити підтвердження надання учасником забезпечення пропозиції, якщо таке забезпечення передбачено оголошенням про проведення спрощеної закупівлі.

Учасник має право внести зміни або відкликати свою пропозицію до закінчення строку її подання без втрати свого забезпечення пропозиції.

Такі зміни або заява про відкликання пропозиції враховуються, якщо вони отримані електронною системою закупівель до закінчення строку подання пропозицій.

Розкриття пропозицій відбувається у порядку, передбаченому абзацами першим і другим частини першої статті 28 цього Закону.

Замовник розглядає на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозицію учасника, яка за результатами електронного аукціону (у разі його проведення) визначена найбільш економічно вигідною.

Строк розгляду найбільш економічно вигідної пропозиції не повинен перевищувати п`ять робочих днів з дня завершення електронного аукціону.

За результатами оцінки та розгляду пропозиції замовник визначає переможця.

Повідомлення про намір укласти договір про закупівлю замовник оприлюднює в електронній системі закупівель.

У разі відхилення найбільш економічно вигідної пропозиції відповідно до частини тринадцятої цієї статті замовник розглядає наступну пропозицію учасника, який за результатами оцінки надав наступну найбільш економічно вигідну пропозицію.

Наступна найбільш економічно вигідна пропозиція визначається електронною системою закупівель автоматично.

Відповідно до частини тринадцятої статті 14 Закону №922-VIII замовник відхиляє пропозицію в разі, якщо: 1) пропозиція учасника не відповідає умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі; 2) учасник не надав забезпечення пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником; 3) учасник, який визначений переможцем спрощеної закупівлі, відмовився від укладення договору про закупівлю; 4) якщо учасник протягом одного року до дати оприлюднення оголошення про проведення спрощеної закупівлі відмовився від підписання договору про закупівлю більше двох разів із замовником, який проводить таку спрощену закупівлю.

Статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачені основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього та встановлено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. (частина 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2024 року на вебсайті Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/search/tender?text=UA-2024-11-14-017496-a Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» було оприлюднено оголошення про проведення спрощеної/допорогової процедури закупівлі № UA-2024-11-14-017496-a предмета закупівлі: «ДК 021:2015: 15890000-3 - Продукти харчування та сушені продукти різні (Продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2025 рік). (т.1 а.с.39-46)

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» скористались правом на участь в зазначеній процедурі закупівлі, подавши тендерну пропозицію щодо участі в процедурі закупівлі.

Відповідно до протоколу Уповноваженої особи Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» №03.12.2024-4-8 від 03.12.2024 прийнято рішення визначити Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» переможцем спрощеної Закупівлі за лотом № 7 та прийняти рішення про намір укласти договір. (т.1 а.с.101)

Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» оприлюднено повідомлення про намір укласти з переможцем - товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» договір про закупівлю №UA-2024-11-14-017496-a за предметом ДК 021:2015: 15890000-3 - Продукти харчування та сушені продукти різні (Продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2025 рік), за ціною тендерної пропозиції - 1 099 619 016,00 UAH з ПДВ.

09.12.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» (Постачальник) було укладено Державний контракт (договір) про закупівлю №115/12-24-ХП. (т.1 а.с.11-38)

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач просив суд визнати недійсним рішення державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», оформлене протоколом Уповноваженої особи Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» від 03.12.2024 № 03.12.2024-4-9.

Що стосується способу захисту порушеного права, Суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (провадження № 12-8гс22, пункт 9.12).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Послуги - будь-який предмет закупівлі, крім товарів і робіт, зокрема транспортні послуги, освоєння технологій, наукові дослідження, науково-дослідні або дослідно-конструкторські розробки, медичне та побутове обслуговування, найм (оренда), лізинг, а також фінансові та консультаційні послуги, поточний ремонт, поточний ремонт з розробленням проектної документації (пункти 22, 21 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі».

Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту.

При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» (Постачальник) було укладено Державний контракт (договір) про закупівлю №115/12-24-ХП. (т.1 а.с.11-38)

Проаналізувавши вищевикладене, Суд констатує, що обрання Позивачем такого способу захисту як визнання недійсним рішення Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», оформленого протоколом Уповноваженої особи Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» від 03.12.2024 № 03.12.2024-4-9, є неефективним способом захисту, що є окремою підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. А тому вказана частина позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» не підлягає задоволенню. При цьому, Судом не досліджується питання обґрунтованості заявлених позовних вимог Позивача в частині невідповідності пропозиції учасника ТОВ "ГАРНА СТРАВА" умовам, визначеним в Оголошенні, та вимогам до предмета закупівлі, оскільки обрання неефективного способу захисту порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Що стосується вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» в частині визнання недійсним Державного контракту (Договору) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р., укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА», Суд зазначає.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17).

Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 236 ЦК передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів.

У випадку порушення вимог законодавства при укладенні договору про закупівлю, за винятком тих, що передбачені статтею 43 "Нікчемність договору про закупівлю" Закону про закупівлі, такий договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 ЦК, тобто є оспорюваним.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 904/180/22.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Державний контракт (Договір) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р. є недійсним внаслідок порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

З аналізу правової природи відкритих торгів як способу забезпечення потреб замовника шляхом закупівлі товарів, робіт, послуг, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення відкритих торгів, вбачається, що оформлення за їх результатом договору про закупівлю, є правочином, який може бути визнаний недійсним у судовому порядку з підстав недодержання при його вчиненні вимог, передбачених частинами 1- 3, 5, 6 статті 203 ЦК.

При цьому підставою визнання такого договору недійсним є порушення передбачених законодавством правил проведення торгів, визначених, зокрема, Законом про закупівлі та наслідком проведення яких фактично є дії сторін щодо укладання договору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що ТОВ «ГАРНА СТРАВА» не було підтверджено кваліфікаційного критерію працівника ОСОБА_1 саме на посаді начальника відділу інформаційних технологій та виконання функцій ІТ-спеціаліста, як то передбачено Додатком № 4 до Оголошення. Крім того, ТОВ «ГАРНА СТРАВА» надано накази про прийняття на роботу працівників товариства, котрі закріплені за іншими структурними підрозділами (складськими/офісними приміщеннями), що відрізняється від вимог Оголошення. З аналізу наданих ТОВ «ГАРНА СТРАВА» у складі тендерної пропозиції документів вбачається, що робочі місця працівників, фіксуються у наказі про прийняття на роботу та закріплені за іншими структурними підрозділами, та частково в інших місцях країни, аніж складські приміщення, зазначені ТОВ «ГАРНА СТРАВА», як матеріально-технічна база, лише «МОЖЛИВО» один робітник працює на такому складі «Новомосковськ» - логіст. Так, вантажники на вказаному в тендерній пропозиції ТОВ «ГАРНА СТРАВА» - відсутні. З урахуванням вказаних даних об`єкт визначений за тендером, як матеріально-технічна база, а саме складських приміщень за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, не містить працівників складу, які будуть залучені до виконання вимог умов договору та невиконання обов`язку з підтвердження наявності працівників відповідної кваліфікації. Також в ТОВ «ГАРНА СТРАВА» відсутні складські приміщення, що зазначаються в договорі оренди нежитлового приміщення № 02/11-24 від 02.11.2024 укладеного з ПП «ШЕРІ ІМПЕКС» та в довідці про наявність складських приміщень № 2 від 19.11.2024 наданій учасником у складі тендерної пропозиції.

Відповідно до пункту 3 Додатку № 4 до Оголошення для участі у спрощеній закупівлі учасник повинен відповідати наступному критерію - наявність в учасника спрощеної закупівлі працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід.

Для підтвердження відповідності учасника кваліфікаційному критерію, останній повинен надати довідку за наведеною формою, яка містить інформацію про працівників, які будуть залучені до виконання умов договору. Формою довідки, зокрема, передбачено вимогу щодо надання такої інформації: роль/функція працівника; ПІБ; займана посада та назва роботодавця; кількість працівників.

Для підтвердження інформації, наданої у довідці, у складі пропозиції учасник надає копії документів, що підтверджують наявність працівників, зазначених у довідці, а саме: копії наказів про прийняття на роботу або переведення та/або наказів про сумісництво/суміщення посад (у разі наявності).

Так, Суд зазначає, що на виконання вимог Закону Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» надано Довідку про наявність працівників вих. № 3 від 19.11.2024, за змістом якої для виконання ролі/функції ІТ-спеціаліста, товариство залучає працівника ОСОБА_1 , який займає посаду начальника відділу інформаційних технологій. (т.1 а.с.57-58) Згідно з наказом №34-ВК від 21.03.2024 ОСОБА_1 займає на посаду інженер-програміст. (т.1 а.с.52)

Заперечуючи проти позову, Відповідач - 2 зазначає, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «ГАРНА СТРАВА» у 2022 році на посаду інженера-програміста, однак на час проведення спрощеної закупівлі (кінець 2024 року), ОСОБА_1 займає посаду керівна відділу - Начальник відділу інформаційних технологій ТОВ «ГАРНА СТРАВА».

Суд зазначає, що законодавством не передбачено зазначення у тексті наказу про прийняття на роботу чи посаду переліку посадових та функціональних обов`язків. При цьому, оскільки прийнятий ОСОБА_1 на роботу на посаду інженера-програміста, а станом на проведення процедури закупівлі працював на посаді начальника відділу інформаційних технологій, вказане свідчить про наявність кваліфікації в професії ІТ та можливість здійснювати функції ІТ-спеціаліста.

Відповідно до пункту 1 Додатку 4 до Оголошення для підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям, учасник повинен підтвердити інформацію про наявність матеріально-технічної бази та технологій для забезпечення виконання умов договору про закупівлю, а саме наявність в учасника (або в постачальника/виробника/тощо, який буде залучений учасником до виконання умов договору) складського/складських приміщень з відповідними температурними параметрами.

У п.2 Додатку 4 до Оголошення визначено, що для підтвердження наявності працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід учасником надається довідка за наведеною нижче формою, яка містить інформацію про працівників, які будуть залучені до виконання умов договору. Для підтвердження інформації, наданої у довідці, у складі пропозиції учасник надає копії документів, що підтверджують наявність працівників, зазначених у довідці, а саме: копії наказів про прийняття на роботу або переведення та/або наказів про сумісництво/суміщення посад (у разі наявності). Для підтвердження наявності менеджера проекту, бухгалтера, відповідального за контроль якості, ІТ-спеціаліста, відповідального за інформаційну безпеку, логістів/диспетчерів/операторів допускається надання цивільно-правової угоди або договору про надання послуг. Одна і та ж особа може бути залучена для виконання не більш ніж 2-х ролей/функцій. З метою захисту персональних даних працівників Учасник надає заретушовану інформацію щодо ПІБ та ІПН працівника (-ів) у довідці та зазначених документах, а також додатково надає дані документи без ретушування інформації, у файлі, що визначений з поміткою «Конфіденційно».

Отже, для підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям, учасник надає інформацію про склади та працівників складів, які будуть залучені до виконання договору.

В якості матеріально-технічної бази та технологій для забезпечення виконання умов договору про закупівлю ТОВ «ГАРНА СТРАВА» зазначає про складські приміщення за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл. (т.1 а.с.59)

Проте, Суд зазначає, що пунктом 2 Додатку № 4 Оголошення не передбачено, що працівники, які будуть залучені до виконання умов договору, мають бути закріплені саме за об`єктом, визначеним тендером як матеріально-технічна база, тобто, вимогами Оголошення про проведення спрощеної закупівлі відсутні вимоги, що працівники учасника, які зазначаються ним у довідці, мають бути працевлаштовані та закріплені саме на складах, що надаються учасником на підтвердження наявності матеріально-технічної бази, або ж вимога про будь-які згоди працівників Учасника. А тому Суд не приймає вказані доводи Позивача.

Згідно із пунктом 1.2 Додатку №4 до Оголошення для підтвердження інформації щодо складських приміщень, зазначених у довідці, учаснику необхідно надати у складі пропозиції:

- документальне підтвердження права користування або права власності на відповідну матеріально-технічну базу:

завірену копію балансової відомості або інвентаризаційної відомості, або скановані копії свідоцтва про право власності, або витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, або договір купівлі-продажу, або договір оренди, або договір суборенди, або договір про надання складських послуг тощо. Договори повинні бути дійсними впродовж 2025 року.

Крім того, учасник у складі пропозиції має надати документи, що підтверджують наявність державної реєстрації потужності(ей) складу(-ів), зазначених у довідці та/або експлуатаційний дозвіл(-и) (для складів, на яких буде зберігатись продукція тваринного походження) на склад(-и), зазначені у довідці.

Учасник в складі пропозиції надає вказані документи (балансова відомість або інвентаризаційна відомість, свідоцтво про право власності, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договір купівлі-продажу, договір оренди, договір суборенди, документи, що підтверджують наявність державної реєстрації потужності(ей) складу(-ів), тощо) із заретушованою інформацією щодо назв вулиць та номерів будинків/приміщень, вказаних в даних документах, а також додатково надати дані документи без ретушування інформації, у файлі, що визначений з поміткою «Конфіденційно».

Відповідно до пункту 6 Додатку 9 до Оголошення, переможець закупівлі у строк, що не перевищує двох робочих днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір, повинен надати Замовнику документи згідно з цим Додатком шляхом оприлюднення таких документів в електронній системі закупівель, зокрема: копію ліцензії або документа дозвільного характеру на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законом, або довідку в довільній формі про те, що виконання договору не потребує отримання ліцензії або документа дозвільного характеру згідно з чинним законодавством.

ТОВ «ГАРНА СТАВА» у складі пропозиції надано довідку про наявність складських приміщень вих.№2 від 19.11.2024 та Договір оренди №02/11-24 від 02.11.2024, відповідно до змісту яких учасник використовуватиме складські приміщення за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, місто Новомосковськ, Дніпропетровська область, як для товарів, які не потребують особливого температурного режиму зберігання, так і для товарів, що потребують температурних режимів. (т.1 а.с.59-62)

Також ТОВ «ГАРНА СТРАВА» у складі пропозиції надано рішення про реєстрацію потужності від 16.05.2024 №r-UA-12-10-873: за адресою: вул. Сучкова, 115/14а, місто Новомосковськ, Дніпропетровська область. (т.1 а.с.157)

Суд звертає увагу, що на виконання вказаних вимог Відповідачем - 2 було подано договір оренди №02/11-24 від 02.11.2024 року, як це передбачено пунктом 1.2 Додатку №4 до Оголошення, як один із альтернативних, необхідних для подання для підтвердження інформації щодо складських приміщень, зазначених у довідці. З огляду на викладене, Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо невідповідності пропозиції ТОВ «ГАРНА СТРАВА» вимогам Оголошення.

Отже, при зверненні до суду з вказаним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Державний контракт (Договір) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р. суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили цей правочин, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не був вчинений у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).

Проте, згідно з частиною 5 статті 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 ЦК зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80- 82 постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та від 09.09.2021 у справі №925/1276/19).

Разом з цим, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц:

"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.

Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Водночас, у випадку звернення прокурора в інтересах держави з позовом про визнання недійсним виконаного / частково виконаного договору про закупівлю без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для держави як позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, можливості проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові".

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Суд зазначає, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України.

Аналогічні висновки сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

Так, Суд звертає увагу, що на підтвердження факту виконання умов Державного контракту (Договору) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р. Відповідачем - 2 надано замовлення на поставку товарів. (т.2 а.с.49-289)

З огляду на викладене, з урахуванням висновків Верховного Суду, в тому числі щодо ефективності способу захисту, враховуючи обставини виконання договору, укладеного в результаті закупівлі, та беручи до уваги, що Позивач одночасно з вимогою про визнання недійсним договору не заявляє вимоги щодо реституції або відшкодування збитків чи стягнення всього, отриманого переможцем тендеру, в дохід держави, Суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, Суд звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» не є стороною Державного контракту (Договору) про закупівлю №115/12-24ХІІ від 09 грудня 2024 р., укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА».

Як встановлено у ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дана норма кореспондується зі ст. 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положення ст. 162 ГПК України містять вимоги щодо необхідності зазначення у позовній заяві вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому позовна заява, зокрема, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Наведене свідчить про те, що при зверненні до суду позивачу необхідно обґрунтувати в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів, а також довести наявність цих порушень.

Зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України випливає, що охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 роз`яснив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Проте, Позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів в результаті проведення процедури закупівлі та укладеного на його виконання договору, оскільки при розгляді давної справи Судом встановлено, що пропозицію Позивача було відхилено Замовником. Так, Суд зазначає, що доводи Позивача, викладені у позовній заяві, є лише припущеннями останнього, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, визнання недійсними відкритих торгів не матиме наслідком визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» переможцем оспорюваних торгів, а також у разі задоволення позову у Відповідача -1 не виникне зобов`язання укласти з Позивачем договір за результатами проведення процедури закупівлі.

Суд зазначає, що самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину, які ґрунтуються на конкретних нормах законодавства; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20.

Таким чином, відсутність порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» про визнання недійсним рішення та договору є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АСІКС ГРУП» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА СТРАВА» про визнання недійсним рішення та договору - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 травня 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин