cправа № 910/4546/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,
представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехавто-Б» - Фрідмана О.О., адвоката (ордер від 11.04.2025),
відповідача - Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Петрушевської О.В. у порядку самопредставництва,
розглянув у відкритому судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехавто-Б»
про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції
у справі № 910/4546/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехавто-Б» (далі - Товариство, позивач, заявник)
до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент, відповідач)
про визнання недійсним одностороннього правочину.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 у справі № 910/4546/24 позов задоволено повністю.

Згідно з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 у цій справі судом задоволено заяву Товариства та стягнуто з відповідача на користь позивача 39 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 зі справи рішення суду першої інстанції, яке ухвалено по суті спору, та додаткове рішення місцевого суду залишені без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у цій справі апеляційною інстанцією задоволено повністю заяву Товариства та стягнуто з відповідача на користь позивача 19 500 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 15.05.2025 касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 910/4546/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), - закрито. Касаційну скаргу Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 910/4546/24 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, - залишено без задоволення. Касаційну скаргу Департаменту на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025, яка ухвалена за результатом апеляційного перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24, - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 910/4546/24 залишено без змін. Касаційну скаргу Департаменту на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24 задоволено частково, з мотивів викладених у цій постанові. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24 змінено. Стягнуто з Департаменту на користь Товариства 9 750 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. У решті додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24 залишено без змін.

До ухвалення зазначеної постанови Верховним Судом Товариство у відзиві на першу касаційну скаргу (стосовно оскарження рішення місцевого суду, додаткового рішення місцевого суду та постанови апеляційного господарського суду) зазначило, що позивач очікує понести у зв'язку з розглядом спору в суді касаційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 19 500 грн.

При цьому у судовому засіданні 15.05.2025 представник Товариства усно зробив заяву в порядку частини восьмої статті 129 ГПК України про намір подати докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом спору в суді касаційної інстанції протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно зі стало та послідовною позицією Верховного Суду певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Верховний Суд звертає увагу на заборону формалізму як одну із вимог принципу пропорційності та принцип господарського судочинства, який полягає у відшкодуванні судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, суд касаційної інстанції оцінив подану Товариством (у відзиві на першу касаційну скаргу) заяву з посиланням на приписи статті 129 ГПК України відповідно як заяву про розподіл судових витрат.

Через підсистему «Електронний Суд» 19.05.2025 (у межах п'ятиденного строку після ухвалення постанови Верховним Судом від 15.05.2025) від Товариства надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції (у тій сумі, яка зазначалася за змістом відзиву на першу касаційну скаргу) у сумі 19 500 грн.

Заява (до якої долучені: акт здачі приймання послуг від 16.05.2025 з детальним описом та розрахунком наданих послуг; виписку по рахунку ФОП Фрідмана О.О. від 19.05.2025 з деталізацією за вказаний період «операції оплата за юридичні послуги згідно з пунктом 3.3 договору від 29.03.2024 № 29/03, рах. № 14 від 11.04.2025, без ПДВ» у сумі 19 500 грн; ордер від 11.04.2025 серії АІ № 1539164, виданий на ім'я адвоката Фрідмана О.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.02.2016 серії КС № 5570/10, видане на ім'я адвоката Фрідмана О.О.) обґрунтована вимогами статей 123, 126, 129 ГПК України.

У матеріалах справи також міститься копія договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 25/03 (а.с. 29-30 т.1), який укладений між Товариством та адвокатом Фрідманом О.О.

Від Департаменту через підсистему «Електронний Суд» 23.05.2025 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають стягненню з відповідача або взагалі відмови в їх стягненні, обґрунтоване неспівмірністю заявлених витрат.

Відповідач зазначає, що заявлений розмір витрат у сумі 19 500 грн є не співмірним із фактично наданим обсягом правничої допомоги, із зазначеним переліком послуг у заяві представника, зі складністю та об'ємом справи, не відповідає критеріям реальності, розумності розміру витрат, оскільки у цій справі правова позиція позивача не змінювалась і адвокату не потрібно вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи й доводи, по суті є тотожними твердженням викладеним у суді першої та апеляційної інстанції, беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати та об'єм наданих правових послуг, що є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката або взагалі в їх стягненні має бути відмовлено.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 26.05.2025 32.2-01/917 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4546/24 у зв'язку з відпусткою судді Ємця А.А.

Розглянувши заяву Товариства з доданими до неї документами та матеріалами справи, а також клопотання Департаменту про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, Верховний Суд вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається відповідно до таких етапів: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно зі частинами першою та другою статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Окрім наведеного, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п'ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п'ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини п'ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому можливість здійснення судом касаційної інстанції розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката після закриття касаційного провадження (повністю або частково) підтверджена висновком Верховного Суду, викладеним у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20.

У зазначеній додатковій ухвалі Верховний Суд у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, зокрема про те, що для забезпечення принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову (необґрунтованої касаційної скарги), витрати на професійну правничу допомогу при закритті касаційного провадження мають покладатися на сторону, яка допустила необґрунтоване подання касаційної скарги.

Згідно з наданим позивачем договором про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 25/03, укладеним між Товариством та адвокатом Фрідманом О.О. у рамках цього договору виконавець (адвокат Фрідман О.О.) зобов'язався надавати, а замовник (Товариство) оплатити виконавцю юридичні послуги, пов'язані з наданням будь-якої правової допомоги за погодженням сторін, у т.ч., але не виключно: - з підготовки та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви про визнання недійсним одностороннього правочину Департаменту про дострокове одностороннє розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування міста Києва від 14.02.2017 № 45/17, укладеного між Товариством і Департаментом, оформленого листом від 22.11.2023 № 053/13337; - з представництва інтересів замовника в судах у справі за позовом замовника до Департаменту про визнання недійсним зазначеного одностороннього правочину; - з підготовки та подання до суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, а також інших документів, необхідних для ефективного захисту прав та інтересів замовника (пункт 1.1. договору про надання правової допомоги). Розмір гонорару за підготовку та подання до суду касаційної інстанції заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, а також представництва інтересів замовника в суді касаційної інстанції складає 19 500 грн без ПДВ (пункт 3.3. договору про надання правової допомоги).

Отже, сторонами договором про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 25/03 погоджено плату за надану правову допомогу у касаційній інстанції по справі № 910/4546/24 у фіксованому розмірі.

Згідно з протоколом судового засідання від 15.05.2025 та постановою Верховного Суду від 15.05.2025 у судовому засіданні інтереси Товариства у справі № 910/4546/24 представляв адвокат Фрідман О.О. (ордер від 11.04.2025 серії АІ № 1539164, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально).

З тексту двох відзивів на касаційні скарги Департаменту вбачається, що ці документи підготовлено та подано до Суду адвокатом Фрідманом О.О. у строк, встановлений Судом для їх подачі, отже, були прийняті та доводи яких враховані при розгляді касаційних скарг відповідача у цій справі.

Водночас у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок, відповідно до якого суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Суд, у контексті оцінки доказів, поданих Товариством на обґрунтування заяви, звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зокрема:

«Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов'язковими для суду зобов'язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у т.ч., але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Суд також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19).

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою-сьомою, дев'ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

В аспекті застосування приписів частини восьмої статті 129 ГПК України та статті 221 ГПК України Суд враховує також, що акт здачі приймання послуг з детальним описом та розрахунком наданих послуг, складений 16.05.2025, з урахуванням участі адвоката у судовому засіданні 15.05.2025.

При цьому зі змісту акта здачі-приймання послуг від 16.05.2025 вбачається, що адвокатом у суді касаційної інстанції Товариству надано такі види послуг: 1) вивчення, аналіз касаційної скарги Департаменту на рішення місцевого суду від 20.06.2024, додаткове рішення місцевого суду від 04.07.2024 та постанову апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 910/4546/24; 2) підготовка та подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу Департаменту на рішення місцевого суду від 20.06.2024, додаткове рішення місцевого суду від 04.07.2024 та постанову апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 910/4546/24; 3) підготовка та подання до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі № 910/4546/24; 4) вивчення, аналіз касаційної скарги Департаменту на додаткову постанову апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24; 5) підготовка та подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу Департаменту на додаткову постанову апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24; 6) участь у судовому засіданні 15.05.2025 у Верховному Суді з розгляду касаційних скарг Департаменту на рішення місцевого суду від 20.06.2024, додаткове рішення місцевого суду від 04.07.2024, постанову апеляційного господарського суду від 24.02.2025 та додаткову постанову апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/4546/24.

Однак Верховний Суд зауважує, що послуги за пунктами: 1, 4 (вивчення, аналіз касаційних скарг Департаменту у справі № 910/4546/24) та 2, 3, 5 (підготовка та подання відзивів на касаційні скарги відповідача та клопотання про закриття касаційного провадження у справі) - є такими, що безпосередньо поглинаються послугами визначеними пунктом 2 і 5.

Так, виходячи з критерію необхідності, розумності та виправданості розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачем, Верховний Суд, з огляду на міркування, викладені у цій додатковій постанові, дійшов висновку про часткове задоволення заяви Товариства, з огляду на таке.

У розгляді заяви Суд, зокрема, враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Водночас матеріали справи та зміст судових рішень попередніх інстанцій свідчать про те, що правова позиція позивача стала, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Фрідман О.О., надаючи правову допомогу Товариству, обізнаний з усіма обставинами цієї справи, й власне зазначений адвокат був представником позивача з першої інстанції.

Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, враховуючи їх складання і подання у сукупності, а також зважаючи на заперечення Департаменту щодо стягнення таких витрат у зазначеному позивачем розмірі, викладеного у клопотанні від 23.05.2025, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу у сумі 19 500 грн не відповідає критерію необхідності, дійсності та розумності адвокатських витрат, їх розмір не має характеру співмірності зі складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених Товариством на правову допомогу у зв'язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п'ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 80, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, часткове поглинання певних видів послуг, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги критерії необхідності, розумності, пропорційності, справедливості розміру таких витрат, Суд дійшов висновку про часткове покладення на Департамент судових витрат на професійну правову допомогу, понесених позивачем у суді касаційної інстанції, у розмірі 13 000 грн, які є співрозмірними з виконаною правовою допомогою у справі № 910/4546/24.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехавто-Б» про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у справі № 910/4546/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Політехавто-Б» 13 000 грн витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у справі № 910/4546/24.

3. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова