ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі

"22" травня 2025 р.м. Одеса Справа № 910/16067/24

Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.

при секретарі судового засідання: Лєщенко Л.С.

за участю представників учасників справи:

від Офісу генерального прокурора: Красножон О.М.

від позивача Фонду державного майна України: Федорчук О.В.

від позивача Міністерства соціальної політики України: не з`явився;

пр-к прокуратури: Щербань Г.Д.

від відповідача РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях: Басюк Т.В.

від відповідача ТОВ ІНВЕСТ.ЮА: Васильєв Ю.Ю.

під час розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження справи розглянувши матеріали справи

За позовом: Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі: Фонду Державного майна України, Міністерства соціальної політики України

до відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВЕСТ.ЮА

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно,

установив:

28.01.2025 до Господарського суду Одеської області на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 30.12.2024 надійшла позовна заява заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Міністерства соціальної політики України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) ІНВЕСТ.ЮА про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути цілісний майновий комплекс.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на встановлені порушення під час здійснення приватизації ДОТ "Сонячний", а саме: під час видання наказу про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році, у частині включення до нього ДОТ "Сонячний", який є недійсним, однак вже реалізований шляхом укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Також позивач звертає увагу, що процедура приватизації ДОТ "Сонячний" здійснена всупереч установленому постановою Верховної Ради України мораторію та ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та ст. 15 Закону України "Про оздоровлення і відпочинок", оскільки здійснена без погодження органу, що здійснює політику у сфері оздоровлення та відпочинку дітей.

Ухвалою Суду від 19.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025 (далі - Закон №4292-ІХ), яким, зокрема, внесено зміни до статей 164, 174, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також до статей 388, 390, 391 Цивільного кодексу України, якими передбачено нові правові підходи до витребування майна у добросовісного набувача, у тому числі обов`язкове внесення компенсації вартості майна на депозитний рахунок суду.

Водночас за змістом пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 5 статті 390 ЦК України, якою доповнено відповідну статтю Цивільного кодексу України Законом №4292-ІХ, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Водночас частиною шостою статті 164 ГПК України (в редакції Закону №4292-ІХ) передбачено, що у разі подання позову про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, до позову мають бути додані документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову.

Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Суд зазначає, що хоча провадження у цій справі відкрито до набрання чинності вищезгаданими змінами, суд вважає, що внесення суми компенсації на депозитний рахунок суду є обов`язковим у справах, в яких суд першої інстанції ще не ухвалив рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом №4292-ІХ.

В іншому випадку суд буде позбавлений можливості постановити рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь територіальної громади, навіть у разі встановлення обґрунтованості вимог.

У підготовчому засіданні Суд надав учасникам справи можливість обговорити питання щодо подальшого руху справи у зв`язку із згаданими змінами до законодавства.

19.05.2025 до суду надійшли письмові пояснення від заступника Генерального прокурора, в яких він заперечує проти застосування до спірних відносин у цій справі положень Закону №4292-ІХ в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, мотивуючи це тим, що визначення предмета і підстав позову є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову обов`язком суду під час розгляду справи та ухвалення рішення.

Як вказується в цих поясненнях, прокурор у позовній заяві як спосіб захисту порушених інтересів держави у сфері охорони дитинства обрав визнання правочину недійсним, а свої вимоги обґрунтував положеннями ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання сторонами на момент вчинення правочину вимог, установлених ч. ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, якими передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). При цьому посилань на ст. 388 ЦК України (право власника на витребування майна від добросовісного набувача) позов не містить

22.05.25 до суду надійшли додаткові пояснення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в яких воно зауважує, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Також вказує, що прокурор звертаєтся із позовною вимогою зобов`язати ТОВ «ІНВЕСТ.ЮА» повернути цілісний майновий комплекс ДОТ «Сонячний», що знаходиться на балансі Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України», власник Фонд державного майна України. Приватизувати об`єкт малої приватизації об`ект соціально-культурного призначения «ЦМК Дитячого оздоровчого табору «Сонячний» шляхом продажу на аукціоні.

Регіональне відділення Фонду держмайна посилається на постанову Верховного Суду від 15.03.2023 по справі №725/1824/20, відповідно до якої стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Відповідач уважає, що прокуратура заявляє позовну вимогу про повернення в інтересах власника - Фонду державного майна України тим самим заявляючи віндикаційний позов, оскільки у випадку застосування підстав недійсності правочину, повернення майна повинно бути саме стороні договору Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Дослідивши позовну заяву з додатками, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху з огляду на таке.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

З огляду на наведені визначення, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц виснувала, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного й негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне попередньо встановити дійсну мету заявленого прокурором позову.

Так, позов у цій справі мотивований незаконною, на думку прокурора, передачею у власність відповідача ДОТ «Сонячний» шляхом продажу на аукціоні без дотримання усіх необхідних умов, що мало наслідком вибуття цього об`єкту з власності держави. Відтак позов фактично направлений на повернення майна у власність останніх.

При цьому позовна вимога про зобов`язання повернути ДОТ «Сонячний» державі є тотожним з вимогою про витребування майна з незаконного володіння.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 924/1277/20 зазначив, що особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини).

Отже на час постановлення цієї ухвали суд має керуватися положеннями Господарського процесуального кодексу України з урахуванням змін, внесеними згідно із Законом №4292-ІХ.

Разом з тим суд зауважує, що в пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» метою запропонованих змін визначено: 1) вдосконалення правозастосування у правовідносинах щодо витребування майна у добросовісного набувача шляхом чіткого розмежування віндикаційного та негаторного позовів та можливості їх заявлення; 2) вирішення питання компенсації добросовісному набувачеві при витребуванні майна на користь держави чи територіальної громади та подальшого відшкодування шкоди за рахунок винних осіб на користь держави чи територіальної громади; 3) посилення правових засад захисту прав та інтересів добросовісного набувача у випадку вибуття майна з власності держави чи територіальної громади.

Отже мета вказаного Закону безумовно співвідноситься з метою господарського судочинства, визначеної частиною 1 статті 2 ГПК України, зокрема, ефективним захистом порушених прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За таких обставин та правового регулювання господарський суд, з метою забезпечення виконання нових вимог, визначених Законом №4292-ІХ, зокрема, щодо компенсації вартості майна, та керуючись завданням господарського судочинства, дійшов висновку, що позовна заява Прокурора має бути залишена без руху з підстав невнесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову.

У зв`язку із цим суд зазначає про обов`язок позивача/прокурора внести грошові кошти на депозитний рахунок Господарського суду Одеської області за наступними реквізитами:

рахунок UA0005416 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172

в призначенні платежу необхідно обов`язково зазначати № справи, в якій сплачено кошти як компенсація вартості майна.

Згідно з ч. 12, 13 ст. 176 ГПК України, якщо прокурор або позивач усунуть недоліки позовної заяви в установлені строки, суд продовжить розгляд справи. Якщо недоліки не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Керуючись ст. 164, 176, 183, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Позовну заяву Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі: Фонду Державного майна України, Міністерства соціальної політики України залишити без руху.

2. Встановити Фонду Державного майна України, Міністерству соціальної політики України / Заступнику Генерального прокурора строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом надання до суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову.

3. Роз`яснити позивачу, прокурору, що в разі не усунення указаних недоліків у встановлений судом строк, позовна заява залишається без розгляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua

Ухвала набрала законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України та згідно ч.2 ст.254, ст.255 ГПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Повну ухвалу складено та підписано 22.05.2025.

Суддя Т.І. Демченко