ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуСправа № 912/880/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/332/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМ СТАЛЬ", вул. Центральна, буд. 16, м. Красилів, Хмельницька область, 31000

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСВ ГРУП", вул. Перша Виставкова, буд. 47, м. Кропивницький, 25014

про стягнення 667 362,21 грн

Представники сторін участі не брали.

У судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМ СТАЛЬ" (далі - ТОВ "ТІМ СТАЛЬ", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСВ ГРУП" (далі - ТОВ "ПСВ ГРУП", відповідач) з вимогами про стягнення 378 613,04 грн основного боргу, 59 735,78 грн інфляційних втрат, 13 891,00 грн 3% річних, 128 884,50 грн пені, 86 237,89 грн штрафу, з покладенням судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №09/11 від 09.11.2023 в частині оплати товару.

Ухвалою від 07.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/332/25 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 06.05.2025 об 11:00 год та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

06.05.2025 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву в судовому засіданні на 22.05.2025 о 10:00 год.

22.05.2025 через систему "Електронний суд" позивач подав заяву, де зазначив, що у період з 18.04.2025 до 19.05.2025 відповідач частково сплатив суду основного боргу в розмірі 195 000,00 грн. До заяви додано платіжні інструкції.

У судовому засіданні 22.05.2025 сторони своїм процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористались, уповноважених представників не направили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином до електронних кабінетів. Відзив на позов відповідач суду не подав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу №912/880/25 в судовому засіданні 22.05.2025 за відсутності представників сторін.

Суд дослідив докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

09.11.2023 ТОВ "ТІМ СТАЛЬ" (Постачальник) та ТОВ "ПСВ ГРУП" (Покупець) уклали Договір поставки №09/11 (далі - Договір, а.с. 18-19), за умовами якого:

- за цим Договором Постачальник зобов`язаний у порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність Покупця металопрокат (далі за текстом товар), загальний асортимент, кількість, ціна, умови поставки якого вказуються у видаткових накладних та/або специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1.),

- Поставка товару за цим Договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010", на умовах DAP - склад Покупця, якщо інше не обумовлено Сторонами у специфікації або у видатковій накладній (п. 2.2.)

- строк поставки Товару: протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту погодження Сторонами поставки (п. 2.3.),

- оплата здійснюється Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту переходу права власності. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.2.),

- у випадку порушення строку оплати за поставлений Товар Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму основного боргу Постачальнику та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Сума заборгованості сплачується з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При затримці оплати боргу більше ніж на 10 днів Покупець зобов`язується додатково сплатити Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Пеня, відсотки, інфляційні нараховуються протягом усього терміну прострочення, і не обмежуються шістьма місяцями (п. 7.1.),

- цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 21.12.2024, а у частині розрахунків та відповідальності за порушення оплати отриманого товару до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 11.1.).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 1 132 942,78 грн за видатковими накладними №706 від 20.11.2023, № 32 від 19.01.2024, № 33 від 19.01.2024.

Відповідач частково оплатив товар на загальну суму 754 329,74 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

За своїм змістом та правовою природою укладений Договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, 526 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач свої обов`язки за Договорами виконав належним чином, здійснивши передачу товару відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами та скріпленими печатками видатковими накладними №706 від 20.11.2023, № 32 від 19.01.2024, № 33 від 19.01.2024, довіреностями на отримання цінностей та товарно-транспортними накладними (а.с. 12-17).

Враховуючи умови оплати товару в Договорі та загальні норми цивільного законодавства, строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Позовні вимоги відповідач не заперечив.

Доказів оплати 378 613,04 грн заборгованості у строки визначені п. 3.2. Договору відповідачем суду не подано, тому суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови Договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 378 613,04 грн є обґрунтованими.

Проте, після звернення до суду з позовом, відповідач сплатив кошти в загальному розмірі 195 000,00 грн за платіжними інструкціями № 650 від 09.05.2025, №633 від 07.05.2025, №614 від 05.05.2025, №606 від 30.04.2025, №564 від 24.04.2025, №545 від 18.04.2025, про що зазначив позивач у заяві від 21.05.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене та наявні докази, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №912/880/25 в частині стягнення 195 000,00 грн боргу.

Суд роз`яснює, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Тому, решта позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 183 613,04 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач заявив до стягнення 59 735,78 грн інфляційних втрат, 13 891,00 грн 3% річних, 128 884,50 грн пені та 86 237,89 грн штрафу.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 7.1. Договорів сторони погодили відповідальність Покупця за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Суд дослідивши період нарахування позивачем пені та 3 % річних встановив, що він не відповідає нормам законодавства.

При розрахунку позивачем враховано день оплати товару, що не включається до періоду часу, за який може здійснюватися відповідне стягнення.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд здійснив розрахунок пені та 3% річних, з урахуванням вірно визначеного початку періоду, а саме:

за період з 12.12.2023 до 18.12.2023 з суми боргу 318765,58 грн пеня становить 1886,39 грн, 3 % річних - 183,40 грн,

з 19.12.2023 до 24.12.2023 з суми боргу 223765,58 грн пеня становить 1103,50 грн, 3 % річних - 110,35 грн,

з 25.12.2023 до 28.12.2023 з суми боргу 193765,58 грн пеня становить 637,04 грн, 3 % річних - 63,70 грн,

з 09.02.2024 до 06.05.2024 з суми боргу 543613,04 грн пеня становить 38097,47 грн, 3 % річних - 3921,14 грн,

з 07.05.2024 до 26.06.2024 з суми боргу 508613,04 грн пеня становить 18954,87 грн (позивач заявив - 18940,97), 3 % річних - 2126,17 грн,

з 27.06.2024 до 09.07.2024 з суми боргу 473613,04 грн пеня становить 4373,80 грн, 3 % річних - 504,67 грн,

з 12.09.2024 до 27.02.2025 з суми боргу 423613,04 грн пеня становить 52609,99 грн, 3 % річних - 5873,60 грн,

з 28.02.2025 до 07.03.2025 з суми боргу 398613,04 грн пеня становить 2555,49 грн (позивач заявив 2238,79), 3% річних - 262,10 грн (позивач заявив 229,34),

з 08.03.2025 до 31.03.2025 з суми боргу 378613,04 грн пеня становить 7717,48 грн, 3 % річних - 746,85 грн.

У межах заявлених позивачем вимог, сума 3% річних, яка нарахована обґрунтовано складає - 13759,22 грн та пені - 127605,43 грн. Натомість нарахування та стягнення 131,78 грн 3% річних та 1 279,07 грн пені є неправомірним і задоволенню не підлягає.

Суд дослідив розрахунок інфляційних втрат в межах вищезазначених періодів з заявленої заборгованості та встановив правомірність їх нарахування в сумі 59735,78 грн.

Також суд встановив, що позивач правомірно нарахував 10% штрафу 86 237,89 грн за видатковою накладною №706 від 20.11.2023 з суми боргу 318 765,58 грн та за видатковою накладною №33 від 19.01.2024 з суми боргу 543 613,04 грн.

Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Ураховуючи наведене суд вважає за можливе вирішити питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача за прострочення грошового зобов`язання з огляду на таке.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, зокрема і на розсуд суду, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Конституційний Суд в рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Також, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Поряд з цим, майновий тягар може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань перед контрагентами, а в умовах збройної агресії тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Крім того, судом також враховано відсутні в матеріалах справи докази понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за даним Договором або погіршення матеріального стану саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов цих Договорів.

Також суд бере до уваги, що нарахування пені охоплює період військової агресії росії проти України та введення воєнного стану.

В розрізі зазначеного вище, суд вважає необхідним вказати на те, що відповідне зменшення штрафних санкцій є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені та штрафу як інструментів отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/13801/19.

При цьому, суд також враховує, що окрім пені та штрафу позивач нарахував 3 проценти річних та інфляційні втрати, які визнані судом обґрунтованими, та в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем у вказаний період прострочення оплати.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги співвідношення між розміром штрафних санкцій та розміром наявної заборгованості, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання, ураховуючи ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення на 30% розміру пені до 89 323,80 грн та штрафу до 60 366,52 грн і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМ СТАЛЬ" підлягають частковому задоволенню. З Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСВ ГРУП" належить стягнути 183 613,04 грн боргу, 89 323,80 грн пені, 13 759,22 грн 3% річних, 60 366,52 грн 10% штрафу, 59 735,78 грн інфляційних втрат.

За п. 5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на зазначене позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в розмірі 2 340,00 грн, сплачений згідно квитанції від 01.04.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

Ураховуючи викладене судовий збір підлягає покладенню на відповідача з позовних вимог в загальному розмірі 470 951,36 грн, що становить 5 651,42 грн судового збору.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 231, 233, 236-241, 250, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСВ ГРУП" (вул. Перша Виставкова, буд. 47, м. Кропивницький, 25014, і.к. 38435922) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІМ СТАЛЬ" (вул. Центральна, буд. 16, м. Красилів, Хмельницька область, 31000, і.к. 40246112) 183 613,04 грн боргу, 59 735,78 грн інфляційних втрат, 13 759,22 грн 3% річних, 89 323,80 грн пені, 60 366,52 грн 10% штрафу, а також 5651,42 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі №912/880/25 в частині стягнення 195 000,00 грн боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів.

Повне рішення складено 27.05.2025.

Суддя В.Г. Кабакова