ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2025 р. Справа№ 910/24550/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.04.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024

у справі №910/24550/13 (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Баскакова Олександра Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія-Фінсервіс"

про зобов`язання повернути рухоме майно

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Вотер СТ"

до Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 прийнято відмову ПрАТ "Київський ювелірний завод" від позову та закрито провадження у справі №910/24550/13 за позовом ПрАТ "Київський ювелірний завод" до ТзОВ "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно в межах справи №910/24550/13 про банкрутство ПрАТ "Київський ювелірний завод".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2024, AT "Укрексімбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13, справу №910/24550/13 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати покласти на позивача.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права, неправильно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до помилкових висновків суду.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- порушення приписів п.5 ч.1 ст.227, п.4 ч.1 ст.229 ГПК України щодо не зупинення провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи що розглядається в порядку господарського судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Станом на дату подачі клопотання банком від 12.03.2024 про зупинення провадження у справі №910/24550/13 про зобов`язання повернути рухоме майно не було прийнято рішення, яке б набрало законної сили, від якого залежить вирішення справи №910/24550/13 про визнання аукціону недійсним в межах справи про банкрутство боржника.

Необхідність зупинення провадження у справі була обгрунтована та обумовлена тим, що позовними вимогами в межах справи №910/24550/13 про банкрутство боржника є визнання недійними результатів аукціону з продажу майна та визнання недійсним договорів купівлі-продажу, укладених за результатами аукціону, що є підставою подачі заяви боржника про зобов`язання повернути рухоме майно та включення його до складу ліквідаційної маси у процедурі банкрутства ПАТ «Київський ювелірний завод».

Подане клопотання було розглянуте лише 05.08.2024 під час винесення ухвали про закриття провадження у справі.

- порушення приписів ст.14, 43, 191, 231 ГПК України, 61 КУПБ щодо неправомірної відмови від позову.

На переконання апелянта, ліквідатор банкрута у справі до банкрутство не наділений повноваженнями самостійно вчиняти дії щодо відмови від позову про повернення майна (в тому числі, предмету застави банку) до ліквідаційної маси. Фактично такі дії є відмовою від майнових прав та активів банкрута, а отже не можуть вирішуватись ліквідатором. Подана заява про відмову від позову про повернення майна до ліквідаційної маси, яке було реалізовано на аукціоні що був визнаний недійсним, є зловживанням процесуальними правами ліквідатора банкрута, оскільки такі дії призвели до позбавлення банкрута процесуальної правоздатності ініціювати перед судом вимогу щодо повернення майна в ліквідаційну масу.

- порушення приписів ст.129-1 Конституції України, ст.2,326 ГПК України щодо принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Судом не виконано вимоги постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 в частині розподілу судового збору за розгляд апеляційної скарги банку на ухвалу суду від 11.10.2021 за результатами розгляду справи по суті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Під час апеляційного провадження до матеріалів справи подано пояснення представника ліквідатора, в яких він просить оскаржувану ухвалу залишити без змін; представниками ТОВ «Компанія-Фінсервіс» та ТОВ «Фаст Вотер СТ» подано пояснення у справі, в яких вони просять оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024, для розгляду справи № 910/24550/13 визначено колегію суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Доманська М.Л., ОСОБА_1

25.09.2024 судді Сотніков С.В. та Доманська М.Л. подали заяву про самовідвід у справі №910/24550/13.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 заяву суддів Сотнікова С.В., Доманської М.Л. про самовідвід від розгляду справи №910/24550/13 задоволено; апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13 передано для визначення складу суду відповідно до ст.32 ГПК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 26.09.2024, справу №910/24550/13 за апеляційною скаргою АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 (суддя-доповідач), судді: Кропивна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/24550/13.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/24550/13.

10.10.2024 матеріали справи №910/24550/13 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Розпорядженням Керівника апарату від 15.10.2024 №09.1-07/645/24 згідно рішення Вищої ради правосуддя від 08.10.2024 про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, справу №910/24550/13 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 справу №910/24550/13 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипка І.М., суддів Мальченко А.О., ОСОБА_2

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів надіслання копій апеляційної скарги до електронних кабінетів арбітражного керуючого Фоменка Андрія Віталійовича та третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія-Фінсервіс" в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

31.10.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 30.10.2024) на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанції №1966200 та №1966199 про доставку документів до зареєстрованих електронних кабінетів арбітражного керуючого Фоменка Андрія Віталійовича та третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія-Фінсервіс" в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 поновлено Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 16.12.2024.

16.12.2024 судове засідання у справі №910/24550/13 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_2 у відпустці з 16.12.2024.

Після виходу судді ОСОБА_2 з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 розгляд справи №910/24550/13 призначено на 24.02.2025.

У зв`язку з виходом суддів Скрипки І.М. та Мальченко А.О. у відпустку з 24.02.2025, ухвалою суду від 12.02.2025 розгляд справи №910/24550/13 призначено на 24.03.2025.

Розпорядженням Керівника апарату від 13.03.2025 №09.1-08/800/25 згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.02.2025 про звільнення судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_2, справу №910/24550/13 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 справу №910/24550/13 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 прийняти до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13, зазначено, що розгляд справи №910/24550/13 відбудеться 24.03.2025.

Враховуючи неявку представника апелянта, задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 24.03.2025 відкладено розгляд справи на 28.04.2025.

09.04.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Інкам» надійшла заява про заміну учасника у справі його правонаступником, відповідно до якої зазначає про укладення договору про відступлення права вимоги №0026800/1/310325 від 31.03.2025 з АТ «Укрексімбанк».

Як вбачається з п.2.1 договору про відступлення права вимоги №0026800/1/310325 від 31.03.2025, в порядку на умовах, визначених цим договором, банк відступає (передає), а новий кредитор приймає належні банку права вимоги боржника (включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника або які зобов`язані виконати обов`язки боржника за основним договором та права за договорами забезпечення), а новий кредитор сплачує банку грошові кошти за відступлене йому право вимоги в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Розмір права вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний в реєстрі (п.2.1.1 договору).

До договору долучено реєстр правочинів, права вимоги за якими відступаються, та контрагенти банку за такими правочинами.

Але в реєстрі не вказано розмір права вимоги, що відступається як за кожним правочином, так і в цілому.

За результатами обговорення в судовому засіданні доводів та підстав заяви ТОВ «Інкам» про заміну апелянта у справі Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на його правонаступника, колегією суддів відмовлено у його задоволенні, оскільки такі дії мають вчинятися судом, що розглядає справу №910/24550/13 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Вотер СТ" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод".

Явка представників сторін

Присутні в судовому засіданні представник ліквідатора, представники ТОВ «Компанія-Фінсервіс» та ТОВ «Фаст Вотер СТ» підтримали подані ними письмові пояснення у справі, оскаржувану ухвалу просили залишити без змін. Представник ТОВ «Інкам» заперечувала проти задоволення апеляційної скарги банку.

В судовому засіданні 28.04.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

На розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/24550/13 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Вотер СТ" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод".

15.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно.

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку із визнанням недійсним результатів аукціону щодо реалізації спірного майна, ліквідатор вказує на підстави для повернення такого майна до боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 прийнято заяву Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно до розгляду в межах справи №910/24550/13; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

20.01.2020 до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" надійшла заява про відмову від заяви про повернення майна банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 залучено до участі у справі Акціонерне товариство "Сбербанк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; зупинено провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно, що розглядається в межах справи №910/24550/13 до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги Баскакова О.В. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №910/24550/13; зобов`язано сторони повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі.

До Господарського суду міста Києва від ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" Фоменка А.В. надійшла заява про відмову від заяви про повернення майна банкрута, за змістом якої повідомив, що постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.03.2020 у справі №910/24550/13 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Вотер" про закриття касаційного провадження відмовлено; касаційну скаргу арбітражного керуючого Баскакова Олександра Віталійовича залишено без задоволення; постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №910/24550/13 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 поновлено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно, що розглядається в межах справи №910/24550/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод"; розгляд справи призначено на 11.10.2021.

06.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли доповнення до заяви про відмову від заяви про витребування майна боржника із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 прийнято відмову Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" від позову та закрито провадження у справі № 910/24550/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно, що розглядається в межах справи №910/24550/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 910/24550/13 задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 910/24550/13 скасовано; розподіл судового збору за розгляд даної апеляційної скарги доручено здійснити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті; справу № 910/24550/13 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" про визнання результатів аукціонів з продажу майна недійсними відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 - залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 - змінено.

Доповнено мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 - змінено шляхом доповнення пунктами 2 та 3 наступного змісту:

"2. В задоволенні вимоги про визнання Договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами проведення Міжнаціональною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею "Епсілон" 13.01.2017 року аукціону з продажу майна ПАТ "Київський ювелірний завод", відповідно до інформаційного повідомлення Міжнаціональної Універсальної Товарно-Сировинної Біржі "Епсілон" від 13.01.2017 року № 13/01-1 про результати проведення повторного аукціону з продажу майна ПАТ "Київський ювелірний завод" частинами - відмовити.

3. В задоволенні вимоги про визнання Договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами проведення Міжнаціональною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею "Епсілон" 13.01.2017 року аукціону з продажу майна ПАТ "Київський ювелірний завод", відповідно до інформаційного повідомлення Міжнаціональної Універсальної Товарно-Сировинної Біржі "Епсілон" від 13.01.2017 року № 13/01-2 про результати проведення повторного аукціону з продажу майна ПАТ "Київський ювелірний завод" частинами - відмовити."

Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 року у справі № 910/24550/13 вважати пунктом 4.

В решті резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 року у справі № 910/24550/13 залишено без змін.

У поданій заяві позивач просив суд прийняти відмову від позову, закрити провадження у справі № 910/24550/13 за заявою Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор ПАТ "Київський ювелірній завод" Баскаков О.В., звернувшись до суду із заявою про зобов`язання ТОВ "Еталон-Консалтінг" повернути боржнику рухоме майно (згідно переліку), реалізоване на аукціоні, який відбувся 13.01.2017, в обґрунтуванням вимог посилався на те, що результати аукціону з продажу майна банкрута визнано недійсними у судовому порядку. У зв`язку з чим підлягають застосуванню наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, а саме, повернення боржнику переможцем аукціону - ТОВ "Еталон-Консалтінг" майна, яке було придбане останнім на аукціоні.

Відтак, предметом заяви у цій справі є вимоги ліквідатора ПАТ "Київський ювелірний завод" до ТОВ "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно на підставі статті 216 ЦК України у справі про банкрутство №910/24550/13, зокрема й майно, що є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк".

Заява про відмову від позову мотивована тим, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 910/24550/13, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 та постановою Верховного Суду від 10.05.2023, заяву ТОВ "Фаст Вотер СТ" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 задоволено повністю; скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 у справі № 910/24550/13, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Сбербанк" у справі №910/24550/13 про визнання недійсним результатів повторного аукціону з продажу майна ПАТ "Київський ювелірний завод" частинами, який відбувся 13.01.2017, та скасування результатів аукціону.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13, зміненим постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2024, у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" про визнання результатів аукціонів з продажу майна недійсними відмовлено повністю.

Приймаючи відмову від позову та закриваючи провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що відмова позивача від позову є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від позову підписана представником позивачем, і наслідки відмови від позову позивачу відомі та зрозумілі, що вбачається з поданої заяви, то за таких підстав відмова позивача від позовних вимог підлягає прийняттю судом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного апелянтом в апеляційній скарзі

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2, 3 та 5 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв?язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз?яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

При цьому скаржник зазначив, що аналіз приписів ст. 191 ГПК України дозволяє дійти висновку, що підставами відмови господарським судом у задоволенні заяви про відмову від позову є: 1) представник відповідної сторони обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальної дії (відмови від позову); 2) відмова позивача від позову у справі, в якій особу представляє ії законний представник, суперечить інтересам особи, яку він представляє (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 925/2151/14).

Разом з цим, відмова від позову є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства (ухвали Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 927/739/17, від 01.09.2021 у справі Nє910/13034/20).

Статтею 61 КУзПБ передбачено повноваження ліквідатора: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов?язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов?язковому зберіганню та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

За доводами апелянта, ліквідатор банкрута у справі про банкрутство не наділений повноваженнями самостійно вчиняти дії щодо відмови від позову про повернення майна (в тому числі, предмету застави) до ліквідаційної маси. Фактично такі дії є відмовою від майнових прав та активів банкрута, а отже, не можуть вирішуватись ліквідатором. Окремо наголошував, що принцип диспозитивності не є беззастережним, оскільки ця норма передбачає активну роль суду, який зобов?язаний перешкодити діям сторін, які порушують законодавство і права інших осіб. Перевірка відповідності дій сторін закону та відсутності порушення прав інших осіб є не правом, а обов?язком суду, тобто суд зобов?язаний відмовити в задоволенні відповідних заяв і клопотань сторін. Якщо суд установить, що реалізація права позивача на відмову від позову призводить до порушення закону та прав інших осіб, він зобов?язаний відмовити в реалізації цих прав і розглянути справу по суті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на дату розгляду грошових вимог АТ «Укрексімбанк»), учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб`єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Цією ж статтею Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

У статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (чинний на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) визначено склад учасників у справі про банкрутство, відповідно до якої учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі № 910/24550/13 про банкрутство ПАТ «Київський ювелірний завод» ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 AT «Укрексімбанк» визнано кредитором боржника на суму 1218,00 грн - вимоги першої черги, окремо внесені вимоги, які забезпечені заставою боржника на суму 113 162 835,22 грн, з яких 103 153 502,95 грн - вимоги першої черги, 10 009 332,27 грн - вимоги шостої черги.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 у справі №910/24550/13 визнано AT «Укрексімбанк» кредитором ПАТ «Київський ювелірний завод» на суму 1218,00 грн - вимоги першої черги; затверджено окремо внесені вимоги, які забезпечені заставою боржника - на суму 13275901,94 грн.

Отже, AT «Укрексімбанк» є учасником провадження у справі № 910/24550/13 про банкрутство ПАТ «Київський ювелірний завод», а саме кредитором, вимоги якого забезпечені заставою боржника. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначена особа має право на оскарження ухвали суду першої інстанції.

13.01.2017 відбувся повторний аукціон з продажу майна банкрута, переможцем торгів було визнано ТОВ «Еталон-Консалтінг» .

Ліквідатор ПАТ «Київський ювелірній завод» Баскаков О.В., звернувшись до суду із заявою про зобов`язання ТОВ «Еталон-Консалтінг» повернути боржнику рухоме майно (згідно переліку), реалізоване на аукціоні, який відбувся 13.01.2017, в обґрунтуванням вимог посилався на те, що результати аукціону з продажу майна банкрута визнано недійсними у судовому порядку. У зв`язку з чим підлягають застосуванню наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, а саме, повернення боржнику переможцем аукціону - ТОВ «Еталон-Консалтінг» майна, яке було придбане останнім на аукціоні.

Відтак, предметом заяви у цій справі є вимоги ліквідатора ПАТ "Київський ювелірний завод" до ТОВ "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно на підставі статті 216 ЦК України у справі про банкрутство №910/24550/13, зокрема й майно, що є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк».

Разом з цим, 21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону у часі) визначено пряму дію норм цього Кодексу та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Відповідно до частини першої статті 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно статті 1 КУзПБ забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Частина третя статті 61 КЗПБ встановлює, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, що є предметом забезпечення, відшкодовуються витрати, пов`язані з утриманням та збереженням такого майна, сплачується винагорода оператора електронного майданчика. Склад та розмір таких витрат підлягають погодженню в порядку, визначеному цим Кодексом. Кошти, що залишилися після здійснення зазначених виплат, використовуються виключно для задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, які забезпечує таке майно.

Частиною шостою статті 64 КУзПБ визначено, що погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

З огляду на наведені правові норми та на те, що АТ "Укрексімбанк» є кредитором у справі № 910/24550/13 про банкрутство ПАТ «Київський ювелірний завод», суд апеляційної інстанції вважає, що результати розгляду заяви (позову) у даній справі про повернення боржнику рухомого майна, яке є предметом забезпечення, а також ухвала про прийняття відмови від такого позову, стосуються питання наповнення ліквідаційної маси банкрута та її подальшої належної реалізації.

Тобто, можуть мати безпосередній вплив на права та інтереси ПАТ «Укрексімбанк» як кредитора боржника, вимоги якого забезпечені заставою цього майна боржника в межах справи про банкрутство № 910/24550/13, про відмову від позову про його повернення ліквідатором було подано відповідну заяву.

Колегією суддів встановлено що при новому розгляді справи 10.04.2024 Господарський суд міста Києва вирішив відмовити у задоволенні заяви Кредитора до Боржника про визнання недійсними результатів Аукціонів з продажу майна Боржника.

Судове рішення мотивоване не встановленням судами порушень вимог закону щодо організації проведення оспорюваних Аукціонів та підготовки до них, а також урахуванням висновків Верховного Суду, сформульованих в постанові від 05.07.2023 у цій справі.

04.07.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив залишити без задоволення апеляційну скаргу Кредитора на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 та змінити це рішення, доповнивши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а резолютивну частину - шляхом доповнення її пунктами 2, 3 змістом, відповідно до якого відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених за результатами проведення Аукціонів.

Судове рішення мотивоване аналогічно до рішення місцевого суду з доповненням мотивів для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених за результатами проведення оспорюваних Аукціонів, а саме недійсністю тих договорів, що були укладені за результатами проведення аукціонів, визнаних судом недійсними незалежно від того, чи була здійснена оплата за такими угодами.

Постановою Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/24550/13 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/24550/13 змінено, викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Так, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«Щодо захисту права на майно, відчужене у боржника у процедурі банкрутства

8.1. Суди встановили, що предметом спору за вимогами Кредитора є результати Аукціонів з продажу майна Боржника, яке включене ліквідатором до ліквідаційної маси та є предметом забезпечення за визнаними судом у цій справі грошовими вимогами Кредитора, а також договори купівлі-продажу цього майна, що укладені за результатами проведення Аукціонів.

8.2. Отже спір у цій справі був ініційований щодо тих об`єктів майна Боржника, що перебувало як предмет забезпечення у заставі Кредитора, у зв`язку з реалізацією таких об`єктів за результатами проведення у справі про банкрутство Боржника 13.01.2017 оспорюваних публічних торгів (Аукціонів), та оформленням результатів продажу відповідними договорами купівлі-продажу (пункти 1.2, 4.7, 4.8).

8.3. Позивач обґрунтовує вимоги порушенням порядку організації, підготовки та проведення Аукціонів з продажу переданого Кредитору в заставу майна Боржника через неправильне визначення початкової ціни продажу відповідного реалізованого майна Боржника та порушення судових рішень про заборону відчуження цього майна (пункт 1.3).

Тож Кредитор вважає, що фактом реалізації ліквідатором майна Боржника на Аукціонах, результати яких оспорюються, та порушенням порядку їх організації, підготовки та проведення продаж відповідного майна відбувся не за найвищою ціною та всупереч судової заборони на продаж такого майна, що обумовило порушення прав заявника як забезпеченого кредитора на максимальне задоволення визнаних у цій справі грошових вимог до Боржника за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, що є предметом забезпечення.

8.4. За змістом статті 7 КУзПБ спори про визнання недійсними результатів аукціону вирішує господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України.

Наведені правила КУзПБ застосовуються щодо розгляду вимог за поданою Кредитором у 2017 році заявою про недійсність оспорюваних результатів Аукціонів та укладених за результатам їх проведення договорів купівлі-продажу (пункт 1.2) з огляду на введення в дію з 21.10.2019 КУзПБ, враховуючи положення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу щодо застосування його положень при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство (за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації), а також з урахуванням перебування цієї справи про банкрутство Боржника з 15.04.2015 на стадії ліквідаційної процедури (пункт 1.1).

8.5. Згідно зі статтею 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують зазначені обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

8.6. Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

8.7. Разом з тим, суд не має права самостійно змінювати предмет і підстави позову, адже це могло б свідчити про порушення принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін і диспозитивності (подібний висновок викладений Верховний Судом у постанові від 02.02.2023 у справі № 922/2507/18).

Відтак, надаючи оцінку предмету та підставам позову, суд повинен здійснювати правильну правову кваліфікацію таких правовідносин та застосовувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, а не змінювати предмет та /або підстави позову.

8.8. У зв`язку з викладеним Суд доходить висновку, що попри те, що предметом спору у цій справі Кредитор зазначив результати Аукціонів та укладених за результатами їх проведення договорів купівлі-продажу майна Боржника, метою вирішення цього спору є повернення майна Боржнику (до складу ліквідаційної маси) задля повторної реалізації цього майна у процедурі банкрутства Боржника з дотриманням порядку організації, підготовки та проведення відповідних торгів з продажу державного майна за найвищою ціною та задоволення вимог Кредитора.

Отже, об`єктом захисту у спірних правовідносинах є похідний інтерес Кредитора від відповідного інтересу Боржника, що у спірних правовідносинах полягає у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси Боржника.

Тому відповідні вимоги Кредитора у спірних правовідносинах спрямовані на наповнення ліквідаційної маси Боржника, а інтерес кредитора як особи, яка оскаржує результати Аукціонів, полягає у відчуженні повернутого в ліквідаційну масу майна Боржника за максимально високою ціною та задоволенні за рахунок цього майна наявних грошових вимог до Боржника.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої щодо кола осіб, які можуть звернутися до суду з вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника (стаття 55 Закону про банкрутство) уточнені та актуалізовані згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) (пункт 100).

8.9. Щодо порядку та способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах Суд зазначає про таке.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 20 Господарського кодексу України особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22 лютого 2022 року у справах № 209/3085/20, у справі № 910/6939/20, у справі № 761/36873/18 та ін.)

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

8.10. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21).

Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

8.11. Крім того, згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим; вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 62), від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22, пункт 22)).

8.12. Інакше кажучи, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто повинне залежати як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

Тож особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами спору.

8.13. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (Провадження № 12-25гс21).

8.14. Під час розгляду спору щодо відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство майна важливим є урахування характеру та природи правовідносин між сторонами на момент виникнення спору.

У правовідносинах з повернення майна, відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство, для вирішення питання, кому належить право на пред`явлення позову і з якими саме вимогами (про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу чи про витребування майна) необхідно з`ясовувати, у кого перебуває у власності майно на момент виникнення спору, чи був боржник власником відчуженого на аукціоні майна та відповідно у який спосіб позивач має захистити саме своє право у разі його порушення. У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) (пункти 131-135).

8.15. Щодо ефективності таких способів захисту прав як визнання недійсними результатів аукціону Суд зазначає про таке.

8.16. За висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) (пункт 88) порушення встановлених законодавством правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону, правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону, правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними за статтею 55 Закону про банкрутство, що тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу (див. подібні за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 904/3388/15, від 11.08.2020 у справі № 924/1708/14, від 13.08.2020 у справі № 922/600/17, від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, від 07.10.2021 у справі № 922/3059/16, від 29.06.2022 у справі № 23/334-б (910/3657/21), від 06.10.2022 у справі № 911/1902/17).

8.17. Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235 ЦК України) (зобов`язально-правовий спосіб захисту), так і з позовом про витребування майна (статті 330, 387, 388 ЦК України) (речово-правовий спосіб захисту).

На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням його майна.

8.18. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право.

Отже захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин (за договором тощо) та якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно, зокрема в добросовісного набувача. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 6-3104цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18), та аналогічними висновками Верховного Суду в постановах від 11.04.2018 у справі № 904/9655/16 та від 16.07.2020 у справі № 17/04/05/10-01-14-05-08/4129.

8.19. Натомість реституція це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.

Реституція як правовий наслідок недійсності правочину та спосіб захисту суб`єктивного цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Тобто застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином за положеннями статті 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц, від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/7606/17, від 11.07.2018 у справі № 910/8955/16, від 06.08.2019 у справі № 910/1922/18, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 757/57019/17-ц, від 24.06.2021 у справі № 331/4782/18).

8.20. В постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі пред`явлення вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна боржника правовим наслідком їх задоволення судом є повернення відчуженого з порушенням вимог Закону про банкрутство майна до ліквідаційної маси боржника, навіть у випадку заявлення такої вимоги позивачем, який не є стороною договору (пункт 184).

8.21. З огляду на викладене, якщо майно боржника за результатом проведеного аукціону у справі про банкрутство перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону.

Якщо ж за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону).

Пред`явлення вимог подібного змісту узгоджується з положеннями абзацу другого частини третьої статті 55 Закону про банкрутство, де чітко визначено, що визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу майна боржника, та статті 216 ЦК України, яка передбачає правовим наслідком недійсності правочину застосування реституції. У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) (пункти 131-135) (пункти 137-149).

8.22. Між тим, у разі відчуження на аукціоні у справі про банкрутство майна, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна (у спірних правовідносинах похідного інтересу Кредитора, пункт 8.8 цієї постанови) здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України. Для витребування майна від набувача не потрібно визнавати недійсним аукціон з продажу майна боржника в процедурі банкрутства, у тому числі в разі якщо перший з договорів, предметом яких було відчуження спірного майна до набуття боржником відповідного права власності на нього, визнано недійсним (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19).

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19 (Провадження № 12-41гс23) (пункти 131-135) (пункт 155) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 у справі № 908/976/19.

8.23. З матеріалів справи вбачається, що поряд з вирішенням цього спору, Боржник за іншою процесуальною заявою, розгляд якої здійснюється також у межах цієї справи про банкрутство, однак в іншому провадженні, заявив вимоги про витребування реалізованого на Аукціонах майна Боржника від третіх осіб, які, за ствердженням Боржника, є кінцевими набувачами такого майна: юридичні та фізичні особи, за якими зареєстроване право власності на відповідне майно після того, яке право на нього набув переможець цих Аукціонів, а саме ТОВ "Еталон Консалтінг" (пункти 4.7, 4.8).

Отже у цій справі про банкрутство на момент вирішення спору щодо оспорюваних Аукціонів та укладених з переможцем договорів купівлі-продажу Боржником стверджується вибуття реалізованого на Аукціонах майна від переможця Аукціонів, ТОВ "Еталон Консалтінг", на користь третіх осіб, кінцевих набувачів такого майна.

8.24. Між тим, всупереч наведеним висновкам (пункти 8.17-8.22) у цьому провадженні не було заявлено вимог про витребування відповідного майна від його кінцевих набувачів за правилами статті 388 ЦК України (пункти 8.17, 8.22).

А тому Суд доходить висновку, що правові наслідки задоволення пред`явлених Кредитором у цій справі (провадженні) вимог про недійсність результатів Аукціонів та укладених за результатами їх проведення договорів купівлі-продажу не призведуть до відновлення порушеного права у спірних правовідносинах на майно, що реалізовано за результатами проведення оспорюваних Аукціонів та вибуло з власності переможця Аукціонів на користь третіх осіб.

8.25. У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що у спорі про захист похідного інтересу Кредитора на майно, Кредитор, звернувшись з вимогами про недійсність результатів Аукціонів та укладених за результатами їх проведення з переможцем Аукціонів договорів купівлі-продажу, на порушення наведених положень закону, якими врегульовані порядок та спосіб захисту порушеного права на майно, яке відчужено на аукціоні у справі про банкрутство боржника, а також без врахуванням встановлених законом відмінностей у способі захисту порушеного права в залежності від того перебуває це майно у боржника, переможця аукціону або було відчужено переможцем аукціону третій особі, обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, який не відповідає критерію ефективності та змісту порушеного права у спірних правовідносинах і не призводить до відновлення прав на спірне майно, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому Суд зауважує, що попри здійснення судом у межах цієї справи про банкрутство іншого провадження - з вирішення іншого спору за вимогами Боржника про витребування від кінцевих набувачів майна, реалізованого за результатами проведення оспорюваних Аукціонів, суд між тим не вправі враховувати такі вимоги у межах цього окремого провадження, оскільки у цьому провадженні вони не були заявлені та не є предметом розгляду та вирішення судом. Тоді як суд позбавлений процесуальної ініціативи на доповнення /зміну вимог та предмета спору (пункт 8.7). Вирішення ж спору за визначеним Кредитором згідно з його вимогами у цьому провадженні предметом спору не забезпечить остаточно вирішення спору по суті та не захистить ті порушені права та інтереси Кредитора (пункт 8.10), задля захисту яких він звернувся у цьому провадженні (пункт 8.8).

8.26. Отже, і суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні заявлених у цій справі вимог Кредитора про визнання недійсними результатів Аукціонів з продажу майна Боржника, і суд апеляційної інстанції, доповнивши резолютивну частину рішення місцевого суду рішенням про відмову також у вимогах Кредитора про визнання недійсними відповідних договорів купівлі-продажу, ухвалили по суті законі судові рішення. Однак, мотиви оскаржуваних судових рішень є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки суди попередніх інстанцій при їх ухваленні не врахували зазначених норм права, якими врегульований порядок та спосіб захисту порушеного права на майно, яке відчужено на аукціоні у справі про банкрутство боржника та відчужено переможцем аукціону на користь третьої особи.

Дійшовши зазначених висновків, Суд погоджується з аргументами скаржника (пункти 6.1-6.2) в тій частині, в якій він вказав на невідповідність закону мотивів оскаржуваних судових рішень.

8.27. Поряд з цим Суд відхиляє аргументи скаржника (пункти 6.1- 6.2) в тій частині, в якій він апелює до доведення належними доказами у справі порушення порядку підготовки, організації та проведення Аукціонів та наявність підстав для задоволення заявлених Кредитором вимог у цьому спорі, оскільки за висновку про неналежний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах (пункти 8.24, 8.25) у цьому провадженні відповідні аргументи є неналежні, через що відсутні підстави оцінювати, досліджувати обставини, а також вирішувати спір щодо дотримання порядку підготовки, організації та проведення Аукціонів, а також укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу.

8.28. Ураховуючи викладене, положення пункту 3 частини першої статті 308, статті 311 ГПК України та наведені висновки про обрання Кредитором неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах, який не відповідає критерію ефективності та змісту порушеного права і, відповідно, про відсутність підстав для їх задоволення, оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду (попри внесення нею змін в мотивувальну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали рішення) підлягають зміні з викладенням їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови, а резолютивни частини оскаржуваних рішень - залишенню без змін».

З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про прийняття відмови ПрАТ "Київський ювелірний завод" від позову та закриття провадження у справі №910/24550/13 за позовом ПрАТ "Київський ювелірний завод" до ТзОВ "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно в межах справи №910/24550/13 про банкрутство ПрАТ "Київський ювелірний завод".

При цьому посилання апелянта на порушення приписів п.5 ч.1 ст.227, п.4 ч.1 ст.229 ГПК України щодо не зупинення провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи що розглядається в порядку господарського судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі та порушення приписів ст.129-1 Конституції України, ст.2,326 ГПК України щодо принципу обов`язковості виконання судового рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки не впливають на зміст прийнятого судового рішення, що оскаржується в апеляційному порядку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом даної апеляційної скарги, має бути здійснено, виходячи зі змісту норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи по суті згідно із загальними правилами вказаної статті.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/24550/13 скасувати.

3. Матеріали справи №910/24550/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський ювелірний завод" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Баскакова Олександра Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Консалтинг" про зобов`язання повернути рухоме майно направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 29.05.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко